﻿72 
  KJELL 
  MA 
  y, 
  NORRA 
  IS 
  HA 
  F 
  VE 
  TS 
  A 
  L 
  G 
  FL 
  O 
  Ii 
  A. 
  

  

  och 
  Ishafvet 
  äro 
  strömsättningarna 
  gynsamma 
  för 
  att 
  tillföra 
  

   Ishafvet 
  arter, 
  men 
  ej 
  för 
  att 
  föra 
  arter 
  från 
  Ishafvet 
  till 
  

   Stilla 
  oceanen. 
  Grunden 
  till 
  algernas 
  nutida 
  fördelning 
  i 
  

   verldshafven 
  behöfver 
  och 
  bör 
  lika 
  litet 
  som 
  grunden 
  till 
  

   landtväxternas 
  utbredning 
  sökas 
  uteslutande 
  i 
  de 
  förhållan- 
  

   den, 
  som 
  för 
  närvarande 
  råda 
  på 
  jorden. 
  Lika 
  väl, 
  som 
  den 
  

   nordiska 
  fanerogamfloran 
  innehåller 
  åtskilliga 
  element, 
  hvilka 
  

   äro 
  lemningar 
  från 
  den 
  tid, 
  glacialformationen 
  hade 
  en 
  större 
  

   utsträckning 
  mot 
  söder 
  än 
  i 
  våra 
  dagar, 
  lika 
  väl 
  kunna 
  dessa 
  

   i 
  norra 
  Atlanten 
  och 
  norra 
  Stilla 
  oceanen 
  förekommande 
  ark- 
  

   tiska 
  alger 
  qvarhållit 
  sig 
  från 
  de 
  tider, 
  då 
  ett 
  isfyldt 
  haf 
  om- 
  

   gaf 
  norra 
  Europa 
  och 
  sträckte 
  sig 
  ned 
  mot 
  det 
  nutida 
  norra 
  

   Frankrikes 
  kust. 
  Det 
  finnes 
  ingenting 
  som 
  hindrar 
  att 
  antaga, 
  

   att 
  detta 
  ishaf 
  hade 
  en 
  flora 
  lik 
  det 
  nutida 
  Ishafvets 
  arktiska 
  

   del. 
  Då 
  glacialformationen 
  aftog 
  i 
  söder, 
  invandrade 
  i 
  hafvet 
  

   liksom 
  på 
  land 
  sydliga 
  växtformer 
  och 
  förträngde 
  hufvud- 
  

   massan 
  af 
  de 
  glaciala. 
  Några 
  af 
  dem 
  förmådde 
  dock 
  att 
  bestå 
  

   i 
  striden 
  mot 
  de 
  nyinkomna 
  och 
  qvarhöllo 
  sig 
  och 
  hafva 
  

   sedan 
  dess 
  qvarhållit 
  sig 
  i 
  sitt 
  ursprungliga 
  hemvist. 
  Om, 
  

   såsom 
  jag 
  förut 
  sökt 
  göra 
  antagligt, 
  fattigdomen 
  för 
  närvarande 
  

   af 
  alger 
  i 
  östra 
  delen 
  af 
  det 
  Kariska 
  hafvet 
  och 
  det 
  Sibiriska 
  

   Ishafvet 
  beror 
  till 
  väsentlig 
  del 
  på 
  bottnens 
  ogynsamma 
  be- 
  

   skaffenhet 
  och 
  vattnets 
  ringa 
  salthalt, 
  så 
  är 
  det 
  dock 
  sanno- 
  

   likt, 
  att 
  under 
  den 
  äldsta 
  glacialtiden, 
  då 
  dessa 
  haf 
  sträckte 
  

   sig 
  längre 
  mot 
  söder 
  än 
  nu, 
  kustens 
  bygnad 
  och 
  vattnets 
  

   beskaffenhet 
  var 
  fördelaktigare 
  för 
  alger 
  och 
  att 
  derför 
  dessa 
  

   delar 
  af 
  Ishafvet 
  icke 
  voro 
  så 
  fattiga 
  på 
  dylika 
  växter. 
  J 
  Att 
  

   åtskilliga 
  arter 
  såsom 
  t. 
  ex. 
  Delesseria 
  Bcerii, 
  Rhodophyllis 
  dicho- 
  

   toma, 
  Petrocelis 
  Middendorffii, 
  Ptilota 
  pectinata 
  äro 
  gemensamma 
  

   för 
  Ochotska 
  hafvet, 
  Murmanska 
  hafvet 
  och 
  Spetsbergshafvet, 
  

   men 
  saknas 
  i 
  hela 
  den 
  mellanliggande 
  delen 
  af 
  Ishafvet, 
  kan 
  

   förklaras 
  dermed, 
  att 
  dessa 
  arter 
  fordom 
  funnos 
  i 
  denna 
  hafs- 
  

   del, 
  men 
  att 
  de 
  dukade 
  under, 
  då 
  kusten 
  framflyttades 
  mot 
  

   norr 
  dels 
  genom 
  deltabildningar, 
  dels 
  derigenom 
  att 
  en 
  land- 
  

   höjning 
  inträdde, 
  hvarvid 
  den 
  af 
  sandbäddar 
  bildade 
  hafs- 
  

   bottnen 
  höjdes, 
  och 
  då 
  stora 
  floder 
  började 
  aflemna 
  allt" 
  större 
  

   och 
  större 
  massor 
  af 
  sött 
  vatten 
  till 
  hafvet. 
  Om 
  den 
  växt 
  r 
  

   Halosaccion 
  sacccdum, 
  som 
  uppgifves 
  förekomma 
  i 
  Hvita 
  hafvet, 
  

   verkligen 
  är 
  funnen 
  derstädes, 
  så 
  torde 
  äfven 
  den 
  vara 
  att 
  

   räkna 
  bland 
  de 
  arter, 
  som 
  fordom 
  haft 
  en 
  större 
  utbredning 
  

   längs 
  Sibiriens 
  kust, 
  ty 
  om 
  den 
  icke 
  är 
  identisk 
  med 
  någon 
  

  

  1 
  Jfr 
  Nordenskiöld, 
  Proven, 
  sid. 
  70—71. 
  

  

  