﻿VEGA- 
  EXPEDITION 
  ENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  109 
  

  

  fullända 
  sin 
  utveckling 
  under 
  ett 
  år, 
  utan 
  under 
  två 
  eller 
  flere 
  

   år 
  med 
  längre 
  eller 
  kortare 
  afbrott. 
  Något 
  säkert 
  bevis 
  på, 
  

   att 
  det 
  bland 
  de 
  arktiska 
  algerna 
  gifves 
  ettåriga 
  arter, 
  före- 
  

   ligger 
  sålunda 
  ännu 
  icke. 
  Att 
  sådana 
  gifvas 
  vid 
  Grönlands 
  

   vestkust 
  tror 
  jag 
  mig 
  dock 
  kunna 
  antaga, 
  på 
  samma 
  gång 
  det 
  

   synes 
  mig 
  sannolikt, 
  att 
  de 
  först 
  anförda 
  Chlorophyllophyceerna 
  

   också 
  äro 
  sådana. 
  Såsom 
  gällande 
  i 
  allmänhet 
  om 
  det 
  ark- 
  

   tiska 
  florområdet 
  torde 
  i 
  alla 
  händelser 
  kunna 
  sägas, 
  att 
  inom 
  

   detta 
  algernas 
  lifsvilkor 
  äro 
  sådana, 
  att 
  ettåriga 
  alger 
  icke 
  

   kunna 
  uthärda 
  eller 
  åtminstone 
  icke 
  kunna 
  förekomma 
  till 
  

   större 
  vare 
  sig 
  art- 
  eller 
  individmängd 
  och 
  att 
  de 
  fleråriga 
  ar- 
  

   terna 
  i 
  de 
  allra 
  flesta 
  fall 
  behöfva 
  hela 
  året 
  för 
  att 
  medhinna 
  

   sin 
  för 
  hvarje 
  vegetationsperiod 
  bestämda 
  utveckling. 
  

  

  Om 
  också 
  sålunda 
  hos 
  de 
  arktiska 
  algerna 
  utvecklingen 
  

   är 
  utsträckt 
  öfver 
  hela 
  året, 
  så 
  visar 
  sig 
  dock 
  hos 
  åtminstone 
  

   vissa 
  arter 
  en 
  viss 
  periodicitet 
  i 
  lifsverksamheten. 
  Det 
  kan 
  

   nämligen 
  anses 
  såsom 
  mera 
  allmänt 
  gällande, 
  att 
  den 
  mera 
  

   rent 
  vegetativa 
  utbildningen 
  är 
  lifligare 
  och 
  mera 
  energisk 
  

   under 
  den 
  gynsamma 
  årstiden, 
  utvecklingen 
  af 
  propagativa 
  

   organ 
  deremot 
  starkare 
  och 
  rikligare 
  under 
  senhösten, 
  vin- 
  

   tern 
  och 
  den 
  första 
  delen 
  af 
  våren. 
  Jag 
  måste 
  dock 
  vidhålla 
  

   clet 
  påstående, 
  jag 
  en 
  gång 
  förut 
  f 
  ramstält, 
  det 
  nämligen 
  att 
  

   vid 
  Spetsbergens 
  kust 
  under 
  midvintern, 
  då 
  solen 
  var 
  lägst 
  

   under 
  horisonten 
  och 
  mörkret 
  i 
  följd 
  häraf 
  intensivt, 
  en 
  ut- 
  

   bildning 
  af 
  vegetativa 
  delar 
  ägde 
  rum 
  i 
  ganska 
  stor 
  måttstock. 
  

   Sporer 
  grodde 
  och 
  blefvo 
  rätt 
  långt 
  utbildade 
  groddplantor. 
  

   M 
  åtskilliga 
  arter 
  t. 
  ex. 
  Delesseria 
  sinuosa 
  voro 
  mot 
  den 
  mörka 
  

   tidens 
  slut 
  unga 
  plantor 
  vanliga. 
  Det 
  kunde 
  ej 
  gerna 
  betviflas, 
  

   att 
  dessa 
  nått 
  sin 
  utveckling 
  under 
  vintermånaderna. 
  Äldre 
  

   plantor 
  af 
  samma 
  art, 
  liksom 
  också 
  af 
  Halosaccion 
  ramentaceum. 
  

   Bhoclymenia 
  palmata, 
  Phyllophora 
  interrupta, 
  Elwdomela 
  hjeopodioi- 
  

   des, 
  Sphacélaria 
  arctica, 
  PMoeospora 
  tortilis 
  sköto 
  under 
  vintern 
  

   nya 
  skott, 
  hvilka 
  voro 
  stadda 
  i 
  tillväxt 
  och 
  vid 
  den 
  ljusa 
  

   tidens 
  inträde 
  mer 
  eller 
  mindre 
  långt 
  utvecklade. 
  Likvisst 
  

   måste 
  det 
  inrymmas, 
  att 
  det 
  var 
  först 
  med 
  maj 
  månads 
  in- 
  

   gång, 
  som 
  utbildningen 
  af 
  dylika 
  organ 
  med 
  större 
  kraft 
  och 
  

   större 
  resultat 
  vidtog. 
  

  

  Deremot 
  äro 
  vintermånaderna 
  den 
  tid, 
  då 
  hos 
  de 
  arktiska 
  

   algerna 
  den 
  repro 
  dukti 
  va 
  funktionen 
  når 
  maximum 
  af 
  energi. 
  

   Så 
  var 
  åtminstone 
  fallet 
  vid 
  Spetsbergens 
  nordkust, 
  och 
  jag- 
  

   tänker 
  mig, 
  att 
  detta 
  gäller 
  äfven 
  för 
  andra 
  delar 
  af 
  det 
  ark- 
  

   tiska 
  området. 
  

  

  Det 
  må 
  till 
  en 
  början 
  anmärkas, 
  att 
  växtligheten 
  i 
  hafvet 
  

  

  