﻿VEG 
  A-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  119 
  

  

  sig 
  från 
  L. 
  sorifemm 
  mihi 
  genom 
  sin 
  starkt 
  utbildade 
  »solid, 
  

   •central 
  stony 
  mäss», 
  genom 
  sina 
  korta 
  grenar, 
  hvilka 
  äro 
  »re- 
  

   markably 
  truncated 
  at 
  the 
  tips, 
  which 
  are 
  moreover 
  depres- 
  

   sed 
  in 
  the 
  centre». 
  L. 
  fasciculatum 
  Areschoug 
  (J. 
  G. 
  Ag. 
  

   Spec. 
  Alg., 
  sid. 
  522), 
  med 
  hvilken 
  Harvey's 
  M. 
  fasciculata 
  ci- 
  

   teras 
  synonym, 
  har 
  visserligen 
  åtskilligt, 
  som 
  påminner 
  om 
  

   min 
  art, 
  men 
  skiljer 
  sig 
  från 
  denna 
  derigenom, 
  att 
  dess 
  fröns 
  

   är 
  »circa 
  lapillum 
  plerumque 
  undique 
  efFusa» 
  och 
  grenarna 
  äro 
  

   än 
  enkla 
  än 
  grenade, 
  mot 
  spetsen 
  förtjockade 
  med 
  tvärhuggna 
  

   ändar. 
  Hos 
  L. 
  sorifemm 
  äro 
  äfven 
  hos 
  mycket 
  unga 
  exemplar 
  

   de 
  från 
  centrum 
  utgående 
  axlarna 
  grenade. 
  L. 
  fasciculatum 
  

   Areschoug 
  (Obs. 
  Phyc. 
  3, 
  sid. 
  5) 
  har 
  en 
  utveckling 
  och 
  

   en 
  grenbildning, 
  som 
  högst 
  väsentligt 
  afviker 
  från 
  den 
  hos 
  L. 
  so- 
  

   riferum 
  och, 
  så 
  vidt 
  jag 
  kan 
  finna, 
  omfattar 
  den 
  såväl 
  M. 
  fasci- 
  

   culata 
  Harvey 
  som 
  den 
  art, 
  hvilken 
  jag 
  i 
  det 
  följande 
  beskrif- 
  

   ver 
  under 
  namn 
  L. 
  glaciale. 
  L. 
  fasciculatum 
  Solms-Laubach 
  

   (Corall. 
  Monogr.), 
  med 
  hvilket 
  namn 
  författaren 
  mycket 
  tveksam 
  

   betecknar 
  en 
  i 
  Medelhafvet 
  vid 
  Neapel 
  förekommande 
  art, 
  torde 
  

   svårligen 
  vara 
  identisk 
  med 
  Harvey's 
  M. 
  fasciculata. 
  I 
  gren 
  - 
  

   bildning 
  och 
  sporangie-konceptaklernas 
  form 
  och 
  anordning 
  

   sluter 
  den 
  sig 
  i 
  sin 
  högst 
  utvecklade 
  form 
  till 
  L. 
  soriferum, 
  

   men 
  afviker 
  från 
  denna 
  genom 
  sin 
  krustformigt 
  på 
  stenar 
  ut- 
  

   bredda 
  underbål. 
  Möjligt 
  och 
  antagligt 
  synes 
  det 
  mig 
  deremot 
  

   vara, 
  att 
  det 
  fragment 
  från 
  Island, 
  som 
  denne 
  författare 
  om- 
  

   nämner, 
  tillhör 
  L. 
  soriferum. 
  

  

  Den 
  i 
  Bohuslän 
  förekommande 
  arten, 
  som 
  kallats 
  L. 
  fa- 
  

   sciculatum, 
  öfverensstämmer 
  med 
  M. 
  fasciculata 
  Harvey 
  ochL. 
  

   fasciculatum 
  Areschoug 
  (J. 
  G. 
  Ag. 
  Spec. 
  Alg.) 
  och 
  är 
  genom 
  gre- 
  

   narnas 
  form 
  tydligt 
  skild 
  från 
  den 
  här 
  beskrifna 
  växten. 
  Pro- 
  

   fessor 
  J. 
  E. 
  Areschoug, 
  Corallineernas 
  kände 
  monograf, 
  har 
  

   välvilligt 
  låtit 
  mig 
  genomgå 
  sina 
  samlingar 
  af 
  dylika 
  växter. 
  

   I 
  dessa 
  har 
  jag 
  icke 
  funnit 
  någon 
  art, 
  hvilken 
  L. 
  soriferum 
  

   kunde 
  anses 
  tillhöra. 
  Det 
  stod 
  mig 
  derför 
  ingen 
  annan 
  ut- 
  

   väg 
  Öppen 
  än 
  att 
  beskrifva 
  denna 
  i 
  södra 
  delen 
  af 
  polarhafvet 
  

   mycket 
  ymniga 
  art 
  och 
  gifva 
  den 
  ett 
  särskildt 
  namn. 
  

  

  LefnadsförhåUanden. 
  Enligt 
  min 
  egen 
  erfarenhet 
  växer 
  arten 
  

   på 
  sand- 
  och 
  grusbotten 
  i 
  skyddade 
  vikar 
  eller 
  inomskärs, 
  vanli- 
  

   gen 
  på 
  10 
  — 
  15 
  famnars 
  djup. 
  Död 
  träffas 
  den 
  på 
  större 
  djup 
  och 
  

   det 
  är 
  förmodligen 
  sådana 
  exemplar, 
  som 
  Kleen 
  upphemtat 
  

   från 
  den 
  elitorala 
  regionen. 
  (Jfr 
  Kleen, 
  Nordl. 
  Alg., 
  sid. 
  11.) 
  

   Den 
  är 
  sällskaplig, 
  i 
  stora 
  massor 
  betäckande 
  bottnen 
  öfver 
  

   stora 
  ytor 
  och 
  tjenar 
  till 
  fäste 
  åt 
  åtskilliga 
  smärre 
  alger 
  så- 
  

   som 
  Antithamnier, 
  Blioclophyllis 
  dicliotoma, 
  Derbesia 
  marina 
  m. 
  fl. 
  

  

  