﻿124 
  KJELLMAN, 
  NORRA 
  ISHAFVETS 
  ALGFLORA. 
  

  

  förlöpande 
  åsar. 
  Den 
  är 
  tätt 
  sluten 
  till 
  sitt 
  underlag. 
  Den 
  

   förstorar 
  sin 
  yta 
  genom 
  marginal 
  tillväxt 
  och 
  tilltar 
  på 
  samma 
  

   gång 
  betydligt 
  i 
  tjocklek 
  från 
  centrum 
  utåt. 
  Ar 
  o 
  de 
  föremål,., 
  

   på 
  hvilka 
  växten 
  grott, 
  af 
  mindre 
  storlek 
  — 
  till 
  ungefär 
  10 
  

   cm. 
  i 
  diameter 
  — 
  omslutas 
  de 
  fullständigt 
  af 
  krustan, 
  ära 
  

   de 
  större 
  endast 
  delvis. 
  Redan 
  då 
  krustan 
  uppnått 
  en 
  ringa 
  

   tjocklek, 
  2 
  — 
  3 
  mm., 
  utvecklar 
  den 
  mer 
  eller 
  mindre 
  tätt 
  stå- 
  

   ende 
  korta, 
  koniska 
  eller 
  vårtlika, 
  enkla 
  utskott, 
  på 
  hvilka 
  

   liksom 
  på 
  basallagret 
  sporangiekonceptakler 
  i 
  stor 
  mängd 
  upp- 
  

   komma 
  (tafl. 
  3, 
  fig. 
  1 
  och 
  2). 
  Gamla 
  exemplar 
  äro 
  till 
  formen 
  

   olika 
  allt 
  efter 
  formen 
  på 
  det 
  föremål, 
  de 
  omsluta. 
  Oftast 
  

   närma 
  de 
  sig 
  dock 
  klotformen 
  (tafl. 
  2, 
  fig. 
  1 
  och 
  2) 
  eller 
  half- 
  

   klotformen 
  och 
  hafva 
  betydlig 
  storlek 
  och 
  tyngd. 
  Ofta 
  håller 
  

   en 
  dylik 
  boll 
  15 
  — 
  20 
  cm. 
  i 
  diameter. 
  På 
  sin 
  undre 
  mot 
  bott- 
  

   nen 
  vända 
  sida 
  äro 
  dylika 
  individ 
  ofta 
  försedda 
  med 
  en 
  större- 
  

   öppning, 
  genom 
  hvilken 
  det 
  ursprungligen 
  omslutna 
  före- 
  

   målet 
  utfallit 
  (tafl. 
  2, 
  fig. 
  2). 
  Den 
  krustlika 
  basaldelens 
  tjock- 
  

   lek 
  är 
  i 
  olika 
  delar 
  af 
  samma 
  utvuxna 
  exemplar 
  mycket 
  olika, 
  

   än 
  blott 
  0,5 
  än 
  1 
  — 
  2 
  cm. 
  (tafl. 
  3, 
  fig. 
  3). 
  

  

  Basalkrustan 
  utgår 
  ofta 
  i 
  grofva, 
  till 
  omkrets, 
  tjocklek 
  och 
  

   höjd 
  vexlande 
  utskott 
  eller 
  lober, 
  hvilka 
  liksom 
  krustan 
  för- 
  

   öfrigt 
  bära 
  glesa, 
  regelbundna, 
  raka, 
  enkla, 
  kägelformiga, 
  trub- 
  

   biga 
  eller 
  cylindriskt 
  kägelformiga 
  utskott 
  eller 
  grenar, 
  än 
  

   mycket 
  låga, 
  vårtlika, 
  än 
  högre, 
  7 
  — 
  8 
  mm. 
  långa, 
  vid 
  basen 
  

   ända 
  till 
  5 
  mm. 
  i 
  diameter. 
  Äldre 
  exemplar 
  hafva 
  en 
  grå- 
  

   aktig 
  färg 
  med 
  svag 
  dragning 
  åt 
  rosenrödt. 
  Ytan 
  är 
  aldrig 
  

   slät 
  utan 
  fint 
  skroflig. 
  Äldre 
  exemplars 
  krustlika 
  del 
  är 
  ge- 
  

   nomdragen 
  af 
  talrika 
  gröfre 
  och 
  finare 
  gångar, 
  bildade 
  af 
  ma- 
  

   skar 
  och 
  rik 
  på 
  håligheter, 
  bildade 
  af 
  borrmusslor. 
  

  

  Bålens 
  bygnad. 
  I 
  brottet 
  är 
  växten 
  hvit 
  med 
  insprängda 
  

   gulbrunaktiga 
  små 
  fläckar. 
  På 
  slipsnitt 
  visa 
  sig 
  dessa 
  senare 
  

   utgöras 
  af 
  invuxna 
  sporangiekonceptakler. 
  Dylika 
  finnas 
  hela 
  

   bålen 
  igenom, 
  såväl 
  i 
  grenarna 
  som 
  i 
  basalkrustan, 
  på 
  vissa 
  

   ställen 
  mycket 
  tätt 
  sittande. 
  Dessa 
  förhållanden 
  tyda 
  derpå, 
  

   att 
  bålens 
  förtjockningsmeristen 
  är 
  ytligt, 
  sträckande 
  sig 
  öfver 
  

   konceptaklernas 
  tak. 
  Med 
  hänsyn 
  till 
  bygnaden 
  öfverens- 
  

   stämmer 
  denna 
  art 
  i 
  hufvuddragen 
  med 
  L. 
  soriferum. 
  Dock 
  

   äro 
  på 
  ett 
  snitt, 
  parallelt 
  med 
  en 
  grens 
  längdaxel, 
  de 
  skålfor- 
  

   miga 
  väfnadslagren 
  mindre 
  skarpt 
  utpräglade, 
  Detta 
  kommer 
  

   sig 
  dels 
  deraf, 
  att 
  lagringen 
  stores 
  af 
  de 
  invuxna 
  konceptak- 
  

   lerna, 
  dels 
  deraf, 
  att 
  de 
  inre 
  cellerna 
  i 
  hvarje 
  dylikt 
  lager 
  äro 
  

   mindre 
  olika 
  de 
  yttre 
  till 
  storlek, 
  än 
  fallet 
  hos 
  denna 
  art 
  

   (fig. 
  6, 
  9, 
  tafl. 
  3). 
  Cellrunimens 
  hörn 
  äro 
  afrundade, 
  deras 
  väg- 
  

  

  