﻿TEG 
  A-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  

  

  141 
  

  

  Beskrifning. 
  Så 
  vidt 
  denna 
  växt 
  är 
  mig 
  bekant, 
  blir 
  den 
  

   icke 
  öfver 
  15 
  cm. 
  hög, 
  oftast 
  mindre, 
  med 
  en 
  knappt 
  mer 
  än 
  

   borsttjock 
  hufvudaxel, 
  till 
  färgen 
  mörkt 
  rödbrun, 
  vid 
  torkning 
  

   brunaktig 
  med 
  dragning 
  åt 
  svart, 
  spröd, 
  med 
  de 
  yngre 
  gre- 
  

   narna 
  vid 
  torkning 
  plattade. 
  Till 
  omkretsen 
  är 
  den 
  nära 
  

   qvastlik. 
  Hufvudaxeln, 
  som 
  utgår 
  från 
  en 
  callus 
  radicalis, 
  är 
  

   följ 
  bar 
  än 
  hela 
  bålen 
  igenom, 
  än 
  endast 
  ett 
  stycke 
  uppåt, 
  det 
  

   senare 
  i 
  följd 
  deraf, 
  att 
  något 
  eller 
  några 
  grensystem 
  ut- 
  

   vecklas 
  lika 
  starkt 
  som 
  hufvudaxeln 
  ofvan 
  deras 
  utgångs- 
  

   punkt. 
  Förgreningselementen 
  äro 
  l:o) 
  korta, 
  mer 
  eller 
  min- 
  

   dre 
  skärformigt 
  böjda, 
  mot 
  basen 
  och 
  spetsen 
  afsmalnande 
  gre- 
  

   nar; 
  dessa 
  äro 
  fåtaliga; 
  2:o) 
  enkla, 
  ända 
  till 
  tumslånga, 
  smalt 
  

   spolformigt 
  cylindriska 
  grenar; 
  3:o) 
  långa 
  grensystem, 
  hvilkas 
  

   hufvudaxel 
  oftast 
  till 
  större 
  delen 
  af 
  sin 
  längd 
  är 
  ogrenad 
  

   och 
  endast 
  mot 
  spetsen 
  bär 
  några 
  korta, 
  racemöst 
  anordnade, 
  

   enkla 
  eller 
  sparsamt 
  greniga 
  biaxlar 
  och 
  4:o) 
  långa 
  rikgreniga, 
  

   fastigiöst 
  utbildade 
  grensystem, 
  sammansatta 
  af 
  elementen 
  2 
  

   och 
  3. 
  Dessa 
  element 
  äro 
  mer 
  eller 
  mindre 
  kombinerade 
  till 
  

   tätare 
  eller 
  glesare, 
  fastigiöst 
  utvecklade 
  grensystem 
  af 
  högre 
  

   ordning. 
  Reproduktionsorgan 
  äro 
  okända, 
  men 
  det 
  vill 
  synas, 
  

   som 
  skulle 
  axlarna 
  af 
  sista 
  och 
  näst 
  sista 
  ordningen 
  nära 
  sin 
  

   spets 
  bilda 
  tetrasporangier. 
  I 
  struktur 
  afviker 
  denna 
  form, 
  

   åtminstone 
  såsom 
  äldre, 
  föga 
  från 
  typisk 
  Bh. 
  lycopodioiäes. 
  

  

  f. 
  flagellaris 
  nob. 
  

  

  f. 
  quam 
  prior 
  parcius 
  ramosa, 
  ramis 
  longioribus. 
  Tab. 
  10, 
  fig. 
  1—2. 
  

  

  Beskrifning. 
  Växten 
  påminner 
  mycket 
  om 
  föregående 
  och 
  

   står 
  denna 
  utan 
  tvifvel 
  nära. 
  Den 
  går 
  mindre 
  åt 
  brunt 
  än 
  

   denna 
  och 
  bibehåller 
  vicl 
  torkning 
  sin 
  röda 
  färg. 
  Förgrenings- 
  

   typen 
  är 
  densamma 
  som 
  hos 
  föregående, 
  olikheten 
  mellan 
  dem 
  

   framträder 
  deri, 
  att 
  förgreningen 
  hos 
  /. 
  flagellaris 
  är 
  mindre 
  

   långt 
  drifven 
  än 
  hos 
  /. 
  setacea, 
  Hvad, 
  som 
  mest 
  bidrager 
  till 
  

   denna 
  forms 
  egendomliga 
  utseende, 
  är 
  de 
  långa 
  grenarna 
  af 
  

   sista 
  ordningen. 
  I 
  struktur 
  sluter 
  den 
  sig 
  nära 
  andra 
  former, 
  

   särskildt 
  dessa 
  i 
  yngre 
  stadium 
  (fig. 
  1 
  — 
  2). 
  

  

  f. 
  tenuissima 
  Rupr. 
  (nob). 
  

  

  Fuscaria 
  tenuissima 
  Rupr. 
  Alg. 
  Och. 
  p. 
  221. 
  

  

  «. 
  prolifera 
  nob. 
  

   f. 
  fronde 
  prioris 
  anni 
  a 
  ramis 
  persistentibus 
  prolifera. 
  

  

  Descr. 
  Fuscaria 
  tenuissima 
  Rupr. 
  1. 
  c. 
  

   Fig. 
  » 
  » 
  » 
  tab. 
  10. 
  

  

  