﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ÄMBETEN, 
  145 
  

  

  ning 
  utgående, 
  till 
  omkretsen 
  äggformiga, 
  upprepadt 
  greniga 
  

   grensystem 
  med 
  knappt 
  urskiljbar 
  hufvudaxel; 
  (fig. 
  3). 
  Redan 
  

   då 
  dessa 
  nått 
  en 
  längd 
  af 
  2 
  — 
  3 
  mm., 
  bära 
  de 
  mogna 
  antheri- 
  

   dier 
  eller 
  sporocarpier 
  i 
  olika 
  utvecklingsstadier, 
  från 
  nyss 
  

   anlagda 
  till 
  nästan 
  mogna; 
  (fig. 
  4— 
  5). 
  Vissa 
  tetrasporangiebä- 
  

   rande 
  grensystem 
  eller 
  tetrasporangieställningar 
  likna 
  anthe- 
  

   ridie- 
  och 
  sporocarpieställningarna 
  och 
  bära 
  mogna 
  tetraspo- 
  

   rangier, 
  redan 
  då 
  de 
  nått 
  en 
  längd 
  af 
  omkring 
  2 
  mm.; 
  (fig 
  .6). 
  

   Andra 
  äro 
  längre, 
  mindre 
  metamorfoserade 
  med 
  vissa 
  axlar 
  

   sterila, 
  stadda 
  i 
  tillväxt 
  och 
  vidare 
  förgrenande 
  sig, 
  under 
  det 
  

   de 
  öfriga 
  biaxlarna 
  bära 
  fåtaliga 
  tetrasporangier. 
  

  

  Dessa 
  metamorfoserade, 
  för 
  reproduktionsorganens 
  utbild- 
  

   ning 
  från 
  höstplantan 
  utvecklade 
  grensystems 
  slutliga 
  öde 
  

   känner 
  jag 
  icke 
  bestämdt, 
  men 
  har 
  anledning 
  att 
  antaga, 
  att 
  

   de, 
  sedan 
  de 
  funktionerat, 
  upplösas 
  eller 
  affalla. 
  Emellertid 
  

   träffar 
  man 
  då 
  och 
  då, 
  ehuru 
  sällsynt, 
  under 
  slutet 
  af 
  våren 
  

   och 
  försommaren 
  exemplar, 
  hvilka 
  habituelt 
  afvika 
  från 
  de 
  

   vanliga 
  vårplantorna 
  deri, 
  att 
  de 
  delar, 
  som 
  öfvervintrat, 
  bära 
  

   yfviga, 
  lång- 
  och 
  rikgreniga, 
  ej 
  tydligt 
  racemösa 
  grens} 
  r 
  stem, 
  

   hvilkas 
  axlar 
  efter 
  hela 
  längden 
  äro 
  besatta 
  med 
  glesa, 
  mycket 
  

   korta, 
  trubbiga, 
  stundom 
  svagt 
  klubblika 
  utskott. 
  Dessa 
  synas 
  

   mig 
  tyda 
  derpå,' 
  att 
  dessa 
  grensystem 
  äro 
  utväxta, 
  sporocarpie- 
  

   ställningar, 
  möjligen 
  sådana, 
  hvilkas 
  carpogon 
  af 
  en 
  eller 
  annan 
  

   orsak 
  ej 
  kommit 
  till 
  normal 
  utveckling. 
  Möjligt 
  är 
  också, 
  att 
  

   i 
  vissa 
  fall 
  de 
  för 
  tetrasporangiernas 
  bildning 
  afsedda 
  grensy- 
  

   stemen 
  kunna, 
  sedan 
  ett 
  fåtal 
  reproduktiva 
  celler 
  utvecklats, 
  

   utbilda 
  sig 
  för 
  vegetativt 
  ändamål. 
  

  

  Bålens 
  bygnacl. 
  Fig. 
  7 
  utgör 
  en 
  del 
  af 
  ett 
  tvärsnitt, 
  fig. 
  

   8 
  del 
  af 
  ett 
  längdsnitt 
  af 
  bålens 
  hufvudaxel 
  nära 
  basen 
  hos 
  

   ett 
  äldre 
  exemplar. 
  Dessa 
  visa, 
  att 
  bålens 
  hufvudmassa 
  ut- 
  

   göres 
  af 
  en 
  parenkymtös 
  väfnad, 
  hvars 
  endokromlösa 
  eller 
  

   mycket 
  endokromfattiga 
  celler 
  gradvis 
  aftaga 
  i 
  storlek 
  inifrån 
  

   och 
  utåt, 
  der 
  de 
  omgifvas 
  af 
  ett 
  från 
  den 
  innanför 
  liggande 
  

   väfnadsmassan 
  skarpt 
  afsatt 
  kortikallager 
  af 
  små 
  endokromrika 
  

   celler. 
  De 
  pericentrala 
  sifonerna 
  äro 
  liksom 
  centralsifonen 
  

   af 
  obetydlig 
  tjocklek. 
  

  

  Fortplantningsorganen. 
  Sporocarpierna 
  äro 
  ägglikt-urnefor- 
  

   miga 
  med 
  kort 
  hals. 
  Sporerna 
  hafva 
  en 
  päronlik 
  form 
  och 
  

   äro 
  omkring 
  100 
  /'-. 
  långa 
  och 
  50 
  ,«. 
  tjocka. 
  Tetrasporangierna 
  

   äro 
  stora, 
  Antheridierna 
  äro 
  smalt 
  cylindriskt 
  kägellika 
  af 
  

   mycket 
  vexlande 
  storlek, 
  men 
  i 
  allmänhet 
  nära 
  basen 
  omkring 
  

   100 
  fi-. 
  i 
  diameter. 
  

  

  Den 
  andra 
  bohuslänska 
  Bh 
  o 
  dom 
  el 
  a 
  -nr 
  ten, 
  J. 
  E. 
  Areschougs 
  

  

  n,i 
  T 
  TT 
  H-' 
  

  

  