﻿146 
  KJELLMAN, 
  N 
  O 
  R 
  R 
  A 
  1 
  SH 
  A 
  F 
  V 
  ET 
  S 
  A 
  LG 
  F 
  LO 
  R 
  A. 
  

  

  Rh. 
  subfusca 
  f. 
  extratceniensis 
  vel 
  normalis 
  är 
  tydligen 
  identisk 
  

   med 
  Fucus 
  subfuscus 
  Woocliv. 
  Tum. 
  Stackh. 
  och 
  Fl. 
  Dan. 
  och 
  

   bör 
  alltså 
  heta 
  Rhodomela 
  subfusca 
  (Woodw.) 
  A 
  g. 
  Den 
  är 
  vis- 
  

   serligen 
  en 
  allmänt 
  känd 
  art, 
  men 
  för 
  att 
  dock 
  påpeka 
  de 
  af- 
  

   vikelser, 
  den 
  visar 
  från 
  föregående, 
  lemnar 
  jag 
  på 
  taflan 
  £ 
  

   figurer, 
  som 
  hänföra 
  sig 
  till 
  den, 
  och 
  en 
  beskrifning 
  af 
  bohus- 
  

   länska 
  exemplar. 
  

  

  Första 
  årets 
  planta 
  steril, 
  enligt 
  exemplar 
  från 
  Bohuslän 
  ,. 
  

   taget 
  i 
  december 
  månad; 
  (fig. 
  1). 
  

  

  Växten 
  svartnar 
  helt 
  och 
  hållet 
  vid 
  torkning 
  och 
  fäster 
  

   vid 
  konservering 
  hårdt 
  vid 
  papper. 
  Axlarna 
  bibehålla 
  sin 
  

   trinda 
  form 
  eller 
  sammanfalla 
  åtminstone 
  knappt 
  märkbart. 
  Vid- 
  

   fästningsorganet 
  en 
  callus, 
  från 
  hvilken 
  utgå 
  ofta 
  flere 
  vanligen 
  

   olika 
  starkt 
  utvecklade 
  axelsystem. 
  Min 
  beskrifning 
  gäller 
  ett 
  

   enstämmigt, 
  glesgrenigt 
  exemplar. 
  En 
  hufvudaxel 
  är 
  följbar 
  

   endast 
  ett 
  stycke 
  uppåt 
  i 
  bålen. 
  Såsom 
  förgreningselement 
  

   synas 
  mig 
  kunna 
  anges: 
  l:o 
  korta, 
  ungefär 
  5 
  — 
  6 
  mm. 
  långa 
  r 
  

   cylindriskt 
  syllika 
  grenar; 
  2:o 
  fastigiösa 
  grensystem 
  af 
  samma 
  

   längd 
  som 
  föregående, 
  hvilkas 
  hufvudaxel 
  endast 
  upptill 
  bär 
  

   några 
  få 
  sidoaxlar; 
  3:o 
  5 
  — 
  8 
  cm. 
  långa, 
  vanligen 
  smalt 
  lancett- 
  

   lika 
  grensystem, 
  hvars 
  hufvudaxel 
  uppbär 
  sidoaxlar 
  af 
  de 
  båda 
  

   förra 
  typerna. 
  Dessa 
  element 
  äro 
  kombinerade 
  på 
  ett 
  mer 
  

   eller 
  mindre 
  tydligt 
  racemöst 
  sätt. 
  Den 
  racemösa 
  anordnin- 
  

   gen 
  blir 
  dock 
  ofta 
  svår 
  att 
  följa, 
  emedan 
  såväl 
  hufvudstammen 
  

   som 
  hufvudaxlarna 
  i 
  första 
  ordningens 
  grensystem 
  förr 
  eller 
  

   senare 
  blir 
  ourskiljbar, 
  emedan 
  ett 
  grensystem 
  af 
  närmast 
  

   högre 
  ordning 
  utbildar 
  sig 
  lika 
  starkt 
  som 
  den 
  relativa 
  huf- 
  

   vudaxeln 
  ofvan 
  grensystemets 
  utgångspunkt. 
  Skilnaden 
  i 
  

   tjocklek 
  mellan 
  axlar 
  af 
  närmast 
  olika 
  ordning 
  är 
  icke 
  betyd- 
  

   lig. 
  De 
  vexlingar 
  i 
  dessa 
  angifna 
  förgreningsförhållanden, 
  jag 
  

   iakttagit 
  hos 
  bohuslänska 
  exemplar, 
  inskränka 
  sig 
  dertill, 
  att 
  

   elementen 
  1 
  än 
  äro 
  talrikare, 
  än 
  mindre 
  talrika 
  än 
  elementen 
  

   2 
  och 
  att 
  elementen 
  3 
  stundom 
  äro 
  kortare 
  än 
  ofvan 
  angifvits. 
  

  

  Ett 
  utseende 
  liknande 
  detta 
  har 
  växten 
  alltid 
  under 
  som- 
  

   maren. 
  J. 
  E. 
  Areschoug 
  har 
  utdelat 
  dylika 
  i 
  Alg. 
  Scand. 
  

   exsicc. 
  Ser. 
  2, 
  N:o 
  57, 
  insamlade 
  under 
  augusti. 
  Det 
  är 
  en- 
  

   dast 
  undantagsvis, 
  man 
  träffar 
  ett 
  eller 
  annat 
  dylikt 
  individ 
  

   under 
  vintern. 
  

  

  Växten 
  i 
  vinterdrägt. 
  Under 
  vintern 
  och 
  den 
  tidigare 
  delen 
  

   af 
  våren 
  har 
  växten 
  det 
  utseende, 
  som 
  fig. 
  2 
  anger, 
  hvilket 
  

   uppkommit 
  derigenom, 
  att 
  alla 
  föreningselementen 
  till 
  större 
  

   eller 
  mindre 
  del 
  upplösts. 
  Starkast 
  resorberas 
  elementen 
  1 
  

   och 
  2. 
  Dylika 
  exemplar 
  äro 
  mycket 
  vanliga 
  vid 
  bohuslänska 
  

   kusten 
  under 
  vintern, 
  december 
  och 
  januari 
  månader. 
  

  

  