﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  153 
  

  

  man 
  med 
  Plocamium 
  coccineum. 
  fäst 
  på 
  snäckskal. 
  I 
  polarhaf- 
  

   vet 
  funnen 
  endast 
  steril. 
  

  

  Utbredning. 
  Tillhör 
  polarhafvets 
  atlantiska 
  florområde. 
  

  

  Fyndort. 
  Arten 
  är 
  tagen 
  af 
  Kleen 
  i 
  Norska 
  polarhafvets 
  

   södra 
  del 
  vid 
  ögruppen 
  Givaer 
  i 
  Nordlanden. 
  

  

  Polysiphonia 
  Urceolata 
  (Lightf.) 
  Gr 
  ev. 
  

  

  Fl. 
  Edinb. 
  p. 
  309. 
  Conferva 
  urceolata 
  Lightf. 
  in 
  Dillw. 
  Intr. 
  p. 
  82/ 
  

  

  f. 
  typica. 
  

   Descr. 
  Polysiphonia 
  urceolata 
  a 
  urceolata 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  Spec. 
  Alg. 
  2, 
  p. 
  970. 
  

   Fig. 
  » 
  » 
  Harv. 
  Phyc. 
  Brit, 
  t. 
  167. 
  

  

  Exsicc. 
  » 
  » 
  Arescb. 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  N:o 
  68. 
  

  

  f. 
  roseola 
  A 
  g. 
  (J. 
  G. 
  A 
  g.) 
  

  

  1. 
  c. 
  p. 
  971; 
  Hutchinsia 
  roseola 
  Ag. 
  Spec. 
  Alg. 
  2, 
  p. 
  92. 
  

   Descr. 
  Polysiphonia 
  urceolata 
  f 
  roseola 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  1. 
  c. 
  

   Fig. 
  » 
  formosa 
  Harv. 
  Phyc. 
  Brit. 
  t. 
  168. 
  

  

  Exsicc. 
  » 
  roseola 
  Aresch. 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  N:o 
  69. 
  

  

  Syn. 
  Conferva 
  stricta 
  Wg. 
  Fl. 
  Lapp. 
  p. 
  512. 
  

  

  Polysiphonia 
  pulvinata 
  Gobi, 
  Algenfl. 
  Weiss. 
  Meer. 
  p. 
  25, 
  excl. 
  syn. 
  

  

  > 
  roseola 
  Post, 
  et 
  Rupr. 
  111. 
  Alg. 
  p. 
  II, 
  sec. 
  Gobi, 
  1. 
  c. 
  

  

  > 
  » 
  Nyl. 
  et 
  Sael. 
  Herb. 
  Fenn. 
  p. 
  74. 
  

   urceolata 
  Croall. 
  Fl. 
  Disc. 
  p. 
  459; 
  ex 
  parte. 
  

  

  Dickie, 
  Alg. 
  Sutherl. 
  2, 
  p. 
  191. 
  

  

  > 
  Gobi, 
  Algenfl. 
  Weiss. 
  Meer. 
  p. 
  26. 
  

   » 
  » 
  Kleen, 
  Nordl. 
  Alg. 
  p. 
  13. 
  

  

  Anmärkning 
  vid 
  formbegränsningen. 
  Enligt 
  hvad 
  jag 
  sett, 
  

   linnes 
  det 
  i 
  polarhafvet 
  endast 
  tvänne 
  former 
  af 
  denna 
  art, 
  af 
  

   hvilka 
  en 
  är 
  identisk 
  med 
  den, 
  hvilken 
  Areschoug 
  utdelat 
  

   i 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  N:o 
  68 
  under 
  namn 
  P. 
  urceolata, 
  den 
  

   andra 
  åter 
  med 
  den 
  växt, 
  som 
  blifvit 
  kallad 
  P. 
  roseola. 
  Kleen 
  

   uppger 
  visserligen, 
  att 
  i 
  Norska 
  polarhafvet 
  ett 
  par 
  andra 
  for- 
  

   mer, 
  f. 
  paténs' 
  och 
  f. 
  formosa, 
  skulle 
  förekomma, 
  men 
  ide 
  sam- 
  

   lingar, 
  han 
  härifrån 
  hembragt, 
  som 
  äro 
  rika 
  på 
  exemplar 
  af 
  

   P. 
  urceolata, 
  finnes 
  det 
  icke 
  några 
  exemplar, 
  som 
  jag 
  anser 
  

   kunna 
  hänföras 
  till 
  de 
  så 
  benämnda 
  varieteterna. 
  Visserligen 
  

   visa 
  somliga 
  exemplar 
  afvikelser 
  sins 
  emellan, 
  men 
  utan 
  att 
  

   dock 
  afvikelserna 
  från 
  den 
  typiska 
  formen 
  äro 
  så 
  utpräglade, 
  

   att 
  det 
  är 
  möjligt 
  att 
  draga 
  någon 
  gräns. 
  Några 
  i 
  mycket 
  

   från 
  typisk 
  P. 
  urceolata 
  afvikande 
  exemplar 
  finnas, 
  men 
  den 
  

   egendomliga 
  utbildning, 
  dessa 
  hafva, 
  torde 
  snarare 
  böra 
  be- 
  

   traktas 
  såsom 
  en 
  bildningsafvikelse 
  än 
  en 
  formskilnad. 
  Dessa 
  

   äro 
  tätt 
  tofslika, 
  gröfre 
  än 
  typiska 
  exemplar; 
  de 
  öfre 
  hufvud- 
  

   grenarna 
  bära 
  täta, 
  qvastlika 
  grenknippen, 
  hvilkas 
  smågrenar 
  

   äro 
  korta, 
  grofva, 
  tillbaka- 
  eller 
  vinkelböjda, 
  tätt 
  sammanslutna 
  

   och 
  sammanbundna 
  med 
  hvarandra 
  genom 
  egendomliga 
  fäst- 
  

  

  