﻿178 
  KJELLMAN, 
  NORRA 
  ISHAFVETS 
  ALGFLORA. 
  

  

  ning 
  inom 
  båda. 
  Sitt 
  freqvensmaximum 
  synes 
  den 
  äga 
  i 
  de 
  

   delar 
  af 
  Ishafvet, 
  som 
  utbreda 
  sig 
  nordost 
  om 
  Atlanten. 
  Dess 
  

   nordligaste 
  fyndort 
  är 
  Spetsbergens 
  Nordkap, 
  Lat. 
  N. 
  80° 
  31'. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden, 
  mycket 
  allmän 
  

   och 
  ymnig, 
  Finmarken, 
  allmän, 
  men 
  icke 
  synnerligen 
  ymnig 
  

   såsom 
  vid 
  Maasö, 
  Gjesvaer, 
  Mageröns 
  sydkust, 
  Oxfjord 
  och 
  

   Talvik. 
  

  

  Grönlandshafvet: 
  Spetsbergeris 
  norra 
  och 
  vestra 
  kust, 
  all- 
  

   män 
  och 
  ymnig, 
  Grönlands 
  ostkust 
  på 
  åtskilliga 
  ställen. 
  

  

  Murmanska 
  hafvet: 
  vid 
  R} 
  r 
  ska 
  Lappmarkens, 
  Cisuralska 
  Sa- 
  

   mojedlandets 
  kust, 
  ön 
  Kolgujew, 
  vestkusten 
  af 
  No 
  vaja 
  Semlja 
  

   och 
  Waigatsch, 
  från 
  Matotschkin 
  Schar 
  till 
  Jugor 
  Schar, 
  allmän 
  

   och 
  ymnig. 
  

  

  Hvita 
  hafvet: 
  allmän 
  och 
  ymnig. 
  

  

  Kariska 
  hafvet: 
  Udclebay, 
  Aktiniaviken, 
  sparsam, 
  Kära- 
  

   bugten. 
  

  

  Sibiriska 
  Ishafvet: 
  Kap 
  Jakan 
  och 
  Koljutschinfjordens 
  myn- 
  

   ning, 
  temligen 
  allmän, 
  men 
  ej 
  ymnig. 
  

  

  Amerikanska 
  Ishafvet: 
  nordkusten 
  af 
  Vest-Eskimåernas 
  land. 
  

  

  Baffinsbay: 
  Grönlands 
  vestkust 
  vid 
  Godhavn 
  och 
  Dark 
  

   Head. 
  Här 
  synes 
  arten 
  vara 
  sparsam. 
  

  

  Af 
  de 
  anförda 
  formerna 
  är 
  /. 
  typica 
  den 
  allmännaste 
  och. 
  

   mynigaste. 
  I 
  Sibiriska 
  Ishafvet 
  förekommer 
  den 
  dock 
  icke, 
  så, 
  

   vidt 
  jag 
  känner, 
  utan 
  ersattes 
  här 
  af/, 
  lingidata, 
  hvilken 
  dess- 
  

   utom 
  är 
  känd 
  från 
  Grönlands 
  ostkust, 
  Spetsbergens 
  nord- 
  och 
  

   vestkust, 
  från 
  vestkusten 
  af 
  Novaja 
  Semlja 
  och 
  Waigatsch 
  och 
  

   från 
  Norska 
  polarhafvet. 
  Former, 
  som 
  sluta 
  sig 
  närmast/, 
  qaer- 
  

   cifolia, 
  har 
  jag 
  sett 
  vid 
  Spetsbergens 
  och 
  Novaja 
  Semljas 
  vest- 
  

   kust. 
  Wah 
  lenberg 
  omnämner 
  denna 
  form 
  från 
  Nordlanden. 
  

  

  Gen. 
  Nitophyllum 
  (Gr 
  ev.) 
  J. 
  G. 
  A 
  g. 
  

   Epicr. 
  p. 
  446; 
  Grev. 
  Alg. 
  Brit. 
  p. 
  77; 
  lim. 
  mut. 
  

  

  Nitophyllum 
  Punctatum 
  (Stackh.) 
  Grev. 
  

   Alg. 
  Brit. 
  p. 
  79. 
  Ulva 
  punctata 
  Stackh. 
  Linn. 
  Träns. 
  3, 
  p. 
  236. 
  

   Descr. 
  Nitophyllum 
  punctatum 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  Spec. 
  Alg. 
  2, 
  p. 
  659. 
  

  

  Anmärkning 
  vid 
  artbestämningen. 
  I 
  den 
  Köpenhamns 
  mu- 
  

   seum 
  tillhöriga 
  algsamlingen 
  från 
  Grönland 
  finnas 
  ett 
  par 
  

   sterila, 
  fragmentariska 
  exemplar 
  af 
  en 
  Nitophyllum, 
  som 
  enligt 
  

   den 
  vidfogade 
  etiketten 
  skola 
  vara 
  tagna 
  af 
  Wormskiold 
  

   vid 
  Grönlands 
  kust. 
  Att 
  till 
  arten 
  säkert 
  bestämma 
  dem 
  för- 
  

   mår 
  jag 
  icke, 
  men 
  då 
  de 
  med 
  hänsyn 
  till 
  struktur 
  likna 
  N. 
  

  

  