﻿TEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  179 
  

  

  punctatum 
  och 
  habituelt 
  öfverensstämma 
  med 
  den 
  växt, 
  hvil- 
  

   ken 
  Klitzing 
  (Tab. 
  Phyc. 
  16 
  tafl. 
  35) 
  afbildar 
  under 
  namn 
  Ag- 
  

   laophyUum 
  delicatiäum, 
  som 
  åter 
  af 
  J. 
  G. 
  Agardh 
  (Epicr. 
  sid. 
  448) 
  

   dragés 
  under 
  N 
  punctatum 
  a 
  océllatum, 
  har 
  jag 
  ansett 
  mig 
  

   kunna 
  och 
  böra 
  benämna 
  dem 
  N 
  punctatum* 
  

  

  LefnadsförhåUanden 
  okända. 
  

  

  Utbredning 
  och 
  fyndorter. 
  Härom 
  är 
  endast 
  kändt, 
  hvad 
  

   jag 
  förut 
  meddelat. 
  

  

  Fam. 
  Hildbrandtiacese 
  Hauck. 
  

  

  Meeresalg. 
  p. 
  13. 
  

  

  Gen. 
  Hildbrandtia 
  Nar 
  do. 
  

  

  Isis 
  1834, 
  p. 
  675. 
  

  

  Hildbrandtia 
  Rosea 
  Kiitz. 
  

   Phyc. 
  gener. 
  p. 
  384. 
  

   Descr. 
  Hildbrandtia 
  rosea 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  Epicr. 
  p. 
  379. 
  

   Fig. 
  ». 
  > 
  Kiitz. 
  Tab. 
  Phyc. 
  19 
  t. 
  91. 
  

  

  Exsicc. 
  » 
  » 
  Aresch. 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  N:o 
  159. 
  

  

  Syn. 
  Hildbrandtia 
  rosea 
  Gobi, 
  Algenfl. 
  Weiss. 
  Meer. 
  p. 
  23. 
  

  

  » 
  » 
  Kjellm. 
  Spetsb. 
  Thall. 
  1, 
  p. 
  4; 
  Algenv. 
  Murm. 
  

  

  Meer. 
  p. 
  8. 
  

   » 
  » 
  Kleen, 
  Nordl. 
  Alg. 
  p. 
  12. 
  

  

  LefnadsförhåUanden. 
  Bekläder 
  smärre 
  stenar 
  än 
  ensam 
  

   än 
  tillsammans 
  med 
  andra 
  alger, 
  bland 
  dessa 
  ofta 
  Lithoderma 
  

   fatiscens. 
  Vid 
  Norges 
  kust 
  förekommer 
  den 
  inom 
  litoralregio- 
  

   nen, 
  i 
  andra 
  delar 
  af 
  polarhafvet 
  har 
  jag 
  träffat 
  den 
  inom 
  

   det 
  sublitorala 
  området 
  på 
  5 
  — 
  10 
  famnars 
  djup, 
  oftast 
  tillhö- 
  

   rande 
  Z#7aof/erm«- 
  formationen. 
  Den 
  uppträder 
  såväl 
  på 
  öppen 
  

   som 
  skyddad 
  kust. 
  Exemplar 
  med 
  sporer 
  äro 
  tagna 
  i 
  polar- 
  

   hafvet 
  i 
  slutet 
  af 
  juni, 
  vid 
  No 
  vaja 
  Semljas 
  vestkust, 
  och 
  i 
  mid- 
  

   ten 
  af 
  augusti, 
  vid 
  Finmarken. 
  

  

  Utbredning. 
  Finnes 
  i 
  polarhafvets 
  såväl 
  atlantiska 
  som 
  

   arktiska 
  fiorområde, 
  men 
  har 
  ringa 
  utbredning 
  inom 
  det 
  se- 
  

   nare. 
  Maximum 
  af 
  freqvens 
  når 
  den 
  i 
  Norska 
  polarhafvets 
  

   södra 
  del. 
  Dess 
  nordligaste 
  fyndort 
  är 
  nordvestkusten 
  af 
  Spets- 
  

   bergen 
  omkring 
  Lat. 
  N. 
  79° 
  45'. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden, 
  allmän 
  och 
  ym- 
  

   nig, 
  Finmarken 
  vid 
  Maasö, 
  Gjesvser 
  och 
  Talvik, 
  temligen 
  lokal 
  

   och 
  sparsam. 
  

  

  GrönJandshafvet 
  : 
  Spetsbergens 
  vestkust, 
  lokal 
  och 
  sparsam. 
  

  

  Hvita 
  hafvet: 
  sällsynt. 
  (?) 
  

  

  Murmansha 
  hafvet: 
  lokal 
  och 
  sparsam. 
  

  

  