﻿190 
  KJELLMAN, 
  NOBBA 
  ISHAFVETS 
  ALGFLORA. 
  

  

  Anmärkning 
  vid 
  formbegränsningen 
  och 
  synonymiken. 
  I 
  det 
  

   försök 
  till 
  gruppering 
  af 
  denna 
  månggestaltade 
  arts 
  polar- 
  

   hafsformer, 
  som 
  ofvan 
  framstälts, 
  bilda 
  formerna 
  tvänne 
  

   serier. 
  Den 
  ena 
  af 
  dessa, 
  omfattande 
  f. 
  typica 
  och 
  samiensis, 
  

   utmärkes 
  derigenom, 
  att 
  hufvudmassan 
  af 
  bålens 
  biaxlar 
  till- 
  

   kommit 
  genom 
  upprepad 
  subdichotomisk 
  förgrening, 
  den 
  

   .andra, 
  inbegripande 
  f. 
  prolifera 
  och 
  f. 
  angustifolia, 
  deraf 
  att 
  alla 
  

   eller 
  hufvudmassan 
  af 
  biaxlarna 
  äro 
  s. 
  k. 
  proliflkationer. 
  Den 
  

   typiska 
  formen 
  är 
  den, 
  som 
  i 
  polarhafvets 
  arktiska 
  delar 
  är 
  

   den 
  vanligaste. 
  Den 
  uppträder 
  i 
  synnerligen 
  praktfulla, 
  stora 
  

   och 
  högfärgade 
  individ. 
  Den 
  är 
  tvifvelsutan 
  detta 
  områdes 
  

   största 
  Floride. 
  Mera 
  sällan 
  antar 
  denna 
  form 
  det 
  utseende, 
  

   som 
  taflan 
  217 
  i 
  Harv. 
  Phyc. 
  Brit. 
  anger, 
  en 
  form, 
  hvilken 
  

   Harvey 
  benämner 
  marginifera. 
  Den 
  diagnos, 
  Harvey 
  låter 
  

   åtfölja 
  denna 
  figur 
  och 
  som 
  är 
  lånad 
  från 
  Stackh. 
  Ner. 
  Brit. 
  

   (sid. 
  54) 
  träffar, 
  såsom 
  lätt 
  inses, 
  ingalunda 
  in 
  på 
  den 
  afbil- 
  

   dade 
  växten. 
  Formerna 
  samiensis 
  och 
  prolifera 
  äro 
  stundom 
  

   rätt 
  svåra 
  att 
  skilja 
  från 
  hvarandra. 
  Mig 
  synes, 
  att 
  den 
  form,, 
  

   hvilken 
  Areschoug 
  i 
  sitt 
  Skandinaviska 
  exsiccatverk 
  utdelat 
  

   under 
  namn 
  f. 
  sobolifera, 
  står 
  närmast 
  f. 
  samiensis 
  och 
  särskild 
  t 
  

   /? 
  tenuissima 
  af 
  denna. 
  Jag 
  har 
  antagit, 
  att 
  Kiitzing 
  med 
  sin 
  

   Splicerococcus 
  palmatus 
  T 
  prolifer 
  menat 
  den 
  högnordiska, 
  bred- 
  

   båliga, 
  högfärgade 
  formen 
  (a 
  purpurea 
  nob.). 
  Något 
  säkert 
  stöd 
  

   härför 
  har 
  jag 
  dock 
  icke. 
  Nära 
  denna 
  står 
  den 
  växt, 
  hvilken 
  

   jag 
  benämnt 
  f. 
  prolifera 
  fi 
  pallida, 
  som 
  är 
  allmän 
  i 
  Kattegatt 
  

   o.ch 
  Skagerack 
  och 
  möjligen 
  också 
  finnes 
  i 
  södra 
  delen 
  af 
  Norska 
  

   polarhafvet. 
  Genom 
  sin 
  färgteckning 
  är 
  den 
  dock 
  så 
  pass 
  olika 
  

   denna, 
  att 
  den 
  förtjenar 
  att 
  uppmärksammas. 
  En 
  synnerligen 
  

   vacker 
  form, 
  hvilken 
  sammanbinder 
  de 
  båda 
  formserierna 
  med 
  

   hvarandra, 
  men 
  dock 
  sluter 
  sig 
  närmast 
  f. 
  prolifera, 
  är 
  f. 
  angu- 
  

   stifolia, 
  en 
  smalbålig, 
  prolificerande 
  form, 
  som 
  stundom 
  når 
  en 
  

   half 
  fots 
  längd 
  och 
  genom 
  upprepade 
  proliflkationer 
  ej 
  sällan 
  

   blir 
  mycket 
  grenig. 
  Stundom 
  är 
  den 
  mycket 
  liten, 
  1 
  — 
  2 
  tum 
  lång,, 
  

   med 
  mycket 
  små 
  proliflkationer. 
  Det 
  är 
  antagligen 
  en 
  dverg- 
  

   form 
  af 
  denna 
  eller 
  af 
  f. 
  prolifera, 
  som 
  J. 
  G. 
  A 
  gärd 
  h 
  benämnt 
  f. 
  

   microphylla 
  i 
  förteckningen 
  på 
  de 
  algarter, 
  som 
  hemfördes 
  af 
  

   1868 
  års 
  svenska 
  expedition 
  från 
  Spetsbergen 
  och 
  af 
  honom 
  

   distribuerades. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  I 
  Grönland 
  shafvet 
  och 
  östra 
  Mur- 
  

   manska 
  hafvet 
  är 
  arten 
  liksom 
  vid 
  Sveriges 
  vestra 
  kust 
  subli- 
  

   toral, 
  i 
  Norska 
  polarhafvet 
  litoral. 
  Huru 
  den 
  härutinnan 
  för- 
  

   håller 
  sig 
  i 
  andra 
  delar 
  af 
  Ishafvet, 
  känner 
  jag 
  icke. 
  I 
  de 
  först- 
  

   nämnda 
  ishafsdelarna 
  växer 
  den 
  på 
  stenbotten 
  på 
  ett 
  djup 
  

  

  