﻿TEG 
  A-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  205 
  

  

  den 
  i 
  Ishafvet 
  förekommande 
  Kallymenia-axt, 
  hvilken 
  Kleen 
  

   och 
  äfven 
  jag 
  sjelf 
  tidigare 
  kallat 
  K. 
  reniformis, 
  icke 
  är 
  identisk 
  

   med 
  den 
  längre 
  söderut 
  förekommande 
  art, 
  hvilken 
  bär 
  detta 
  

   namn, 
  utan 
  snarare 
  en 
  nordligare 
  art, 
  skild 
  från 
  den 
  sydliga 
  

   genom 
  annan 
  bålform, 
  annan 
  färg 
  och 
  annan 
  konsistens. 
  

  

  Ishafsväxten 
  synes 
  icke 
  uppnå 
  någon 
  betydligare 
  storlek. 
  

   Det 
  största 
  exemplar, 
  jag 
  sett, 
  är 
  ett 
  taget 
  af 
  Kleen 
  vid 
  Nord- 
  

   landen, 
  och 
  som 
  jag 
  låtit 
  afbilda 
  på 
  taflan 
  14, 
  fig. 
  5. 
  Det 
  hål- 
  

   ler 
  6 
  cm. 
  i 
  längd 
  och 
  7 
  cm. 
  i 
  bredd. 
  Nästan 
  lika 
  stor 
  individ 
  

   har 
  jag 
  samlat 
  vid 
  Novaja 
  Semljas 
  vestkust 
  och 
  vid 
  Spetsber- 
  

   gen. 
  De 
  senare 
  synas 
  vara 
  fullvuxna. 
  Stipes 
  är 
  alltid 
  mycket 
  

   kort, 
  stundom 
  omärklig. 
  Laminan 
  är 
  såsom 
  mycket 
  ung 
  d. 
  v. 
  s. 
  

   redan 
  då 
  den 
  har 
  en 
  längd 
  af 
  1 
  — 
  2 
  mm. 
  cirkelrund 
  eller 
  njur- 
  

   lik, 
  sällan 
  bredt 
  omvändt 
  äggformig 
  (fig. 
  4). 
  Först 
  då 
  den 
  nått 
  

   en 
  betydligare 
  storlek 
  flikas 
  den. 
  Flikarna 
  äro 
  af 
  olika 
  form 
  

   och 
  storlek, 
  men 
  hafva 
  alltid 
  bred 
  bas 
  och 
  äro 
  aldrig 
  skarpt 
  

   afsatta 
  från 
  hufvudlaminan, 
  såsom 
  fallet 
  är 
  hos 
  Kallymenia 
  reni- 
  

   formis. 
  Från 
  K. 
  reniformis 
  skiljes 
  den 
  vid 
  första 
  -ögonkastet 
  på 
  

   färgen. 
  Denna 
  är 
  densamma 
  som 
  hos 
  SarcophyJlis 
  edulis, 
  hos 
  

   unga 
  exemplar 
  möjligen 
  något 
  mera 
  mättad 
  än 
  hos 
  denna. 
  

   Denna 
  färgton 
  anges 
  vanligen 
  genom 
  uttrycket 
  »sanguineo- 
  

   purpureus». 
  Enligt 
  J. 
  G. 
  Agardh 
  är 
  thallus 
  hos 
  K. 
  reniformis 
  

   »pulchre 
  coccineus;>, 
  en 
  färg, 
  som 
  också 
  figuren 
  af 
  arten 
  i 
  Ha 
  r- 
  

   veys 
  Phyc. 
  Brit. 
  synes 
  mig 
  hafva, 
  ehuru 
  växten 
  i 
  beskrifningen 
  

   anges 
  vara 
  af 
  samma 
  färg 
  som 
  SarcophyTlis 
  edulis 
  nämligen 
  blod- 
  

   röd. 
  Med 
  hänsyn 
  till 
  konsistens 
  synes 
  också 
  den 
  nordiska 
  ar- 
  

   ten 
  afvika 
  från 
  den 
  sydligare. 
  Den 
  förre 
  är 
  membranös, 
  svagt 
  

   köttig. 
  K. 
  reniformis 
  anges 
  vara 
  »gelatinoso-earnosa» 
  (J. 
  G. 
  A 
  g. 
  

   Spec. 
  Alg.) 
  »gelatinoso-membranacea», 
  (J. 
  G. 
  Ag. 
  Epicr.) 
  »thickish 
  

   membranaceos» 
  (Harv. 
  Phyc. 
  Brit.) 
  o. 
  s. 
  v.; 
  alltså 
  'åt 
  K. 
  renifor- 
  

   mis 
  i 
  allmänhet 
  tjockare 
  och 
  köttigare 
  än 
  K. 
  septemtrionalis. 
  

   Denna 
  har 
  bålens 
  centrallager 
  svagt 
  utveckladt. 
  Cellerna 
  äro 
  

   få, 
  slemmassan 
  betydlig, 
  mellanlagret 
  är 
  distinkt, 
  starkare 
  ut- 
  

   veckladt 
  hos 
  yngre 
  än 
  hos 
  äldre 
  exemplar. 
  Kortikallagret 
  är 
  

   bildadt 
  af 
  små 
  celler, 
  med 
  största 
  utsträckningen 
  vinkelrätt 
  

   mot 
  bålens 
  yta 
  (fig. 
  6). 
  

  

  Reproduktionsorgan 
  okända. 
  

  

  Jag 
  har 
  förmodat, 
  att 
  Croalls 
  K. 
  reniformis 
  är 
  denna 
  art. 
  

   Exemplar 
  har 
  jag 
  icke 
  sett. 
  

  

  LefnadsförliåUanden. 
  Växten 
  är 
  sublitoral, 
  fäst 
  på 
  andra 
  

   alger 
  såsom 
  Ptilota 
  pectinata, 
  Lithothamnier 
  eller 
  på 
  småsten 
  och 
  

   gamla 
  musselskal. 
  Den 
  växer 
  spridd 
  på 
  öppen 
  kust. 
  Antag- 
  

   ligen 
  utbildar 
  arten 
  först 
  senare 
  på 
  året, 
  än 
  det 
  hittills 
  iakt- 
  

  

  