﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  211 
  

  

  Sitt 
  maximum 
  af 
  freqvens 
  har 
  den 
  i 
  Norska 
  polarhafvet. 
  Dess 
  

   nordligaste 
  fyndort 
  är 
  Skansbay, 
  Lat. 
  N. 
  78° 
  30'. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden, 
  allmän, 
  Finmar- 
  

   ken: 
  Altenfjord 
  och 
  annorstädes 
  enligt 
  Wahlenberg. 
  

  

  Grönlands-hafvet 
  : 
  Spetsbergens 
  vestkust, 
  lokal, 
  sparsam. 
  

  

  Murmanska 
  hafvet: 
  Ryska 
  Lappmarkskusten, 
  Cisuralska 
  Sa- 
  

   mojedlandets 
  kust, 
  ön 
  Kolgujew, 
  Jugor 
  Schar. 
  

  

  Hvita 
  hafvet 
  : 
  *en 
  bland 
  de 
  vanligaste 
  algerna. 
  

  

  Sibiriska 
  Ishafvet: 
  Koljutschinfjordens 
  mynning, 
  lokal, 
  men 
  

   temligen 
  ymnig. 
  Tschuktschbyn 
  Tjapka. 
  

  

  Amerikanska 
  Ishafvet: 
  Nordkusten 
  af 
  Vest-Eskimåernas 
  

   land 
  och 
  Port 
  Kennedy 
  i 
  arktiska 
  Amerikanska 
  arkipelagen. 
  

  

  Baffinsbay 
  : 
  Qumberland 
  Sound, 
  ymnig. 
  

  

  Gen. 
  Gigartina 
  (Lamour.) 
  J. 
  Gr. 
  Ag. 
  

   Epicr. 
  p. 
  189; 
  Lamour. 
  Ess. 
  p. 
  134; 
  char. 
  niut. 
  

  

  Gigartina 
  Mamillosa 
  (Good. 
  et 
  Woodw.) 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  

   Alg. 
  Med. 
  p. 
  104. 
  Fucus 
  mamillosus 
  Good. 
  et 
  Woodw. 
  Linn. 
  Träns. 
  3, 
  

   p. 
  174. 
  

  

  Descr. 
  Gigartina 
  mamillosa 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  Epicr. 
  p. 
  199. 
  

   Fig. 
  » 
  » 
  Harv. 
  Phyc. 
  Brit. 
  t. 
  199. 
  

  

  Exsicc. 
  » 
  » 
  Aresch. 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  2s:o 
  10. 
  

  

  Syn. 
  Fucus 
  mamillosus 
  Sommerf. 
  Suppl. 
  p. 
  183. 
  

   » 
  » 
  Wg 
  Fl. 
  Lapp. 
  p. 
  496. 
  

  

  Gigartina 
  mamillosa 
  Kleen, 
  Nordl. 
  Alg. 
  p. 
  18. 
  

   Rhodyinenia 
  mamillosa 
  Aresch. 
  Phyc. 
  Scand. 
  p. 
  296. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  Vid 
  Norges 
  kust 
  är 
  växten 
  litoral, 
  

   fäst 
  på 
  klipphällar 
  och 
  stenar, 
  som 
  blottas 
  vid 
  ebb, 
  eller 
  

   växande 
  i 
  klipphålor, 
  som 
  under 
  ebbtiden 
  hålla 
  sig 
  fyldamed 
  

   vatten. 
  Den 
  tillhör 
  mest 
  nedre 
  delen 
  af 
  den 
  sublitorala 
  regio- 
  

   nen 
  och 
  är 
  nästan 
  uteslutande 
  pelagisk. 
  Oftast 
  uppträder 
  den 
  

   sällskaplig 
  i 
  större 
  individmassor. 
  I 
  södra 
  delen 
  af 
  Norska 
  

   polarhafvet 
  är 
  den 
  funnen 
  med 
  sporocarpier 
  i 
  juli 
  och 
  augusti, 
  

   i 
  norra 
  delen 
  med 
  unga 
  sådana 
  organ 
  under 
  senare 
  delen 
  af 
  

   augusti. 
  

  

  Utbredning. 
  Känd 
  från 
  Norska 
  polarhafvet 
  och 
  Baffinsbay. 
  

   Inom 
  det 
  förra 
  området 
  har 
  den 
  antagligen 
  sitt 
  freqvensma- 
  

   ximum. 
  Dess 
  nordligaste 
  säkra 
  fyndort 
  är 
  Gjesvaer 
  nära 
  Nord- 
  

   kap, 
  ungefär 
  Lat. 
  N. 
  71°. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden, 
  allmän 
  och 
  ym- 
  

   nig, 
  Finmarken 
  vid 
  Öxfjord, 
  Maasö, 
  Gjesvaar 
  och 
  Mageröns 
  

   sydkust, 
  temligen 
  allmän 
  och 
  ymnig. 
  

  

  