﻿YEG 
  A-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  237 
  

  

  dom 
  ehuru 
  mera 
  sällan 
  vackert 
  crenulerad. 
  Flikiga 
  exemplar 
  

   har 
  jag 
  ej 
  sett 
  (tafl. 
  17, 
  fig- 
  1 
  — 
  3). 
  

  

  Bålens 
  stipitaldel 
  bildas 
  af 
  klubblika 
  celler 
  med 
  skaften 
  

   riktade 
  nedåt 
  och 
  mer 
  eller 
  mindre 
  snedt 
  utåt, 
  skjutande 
  för- 
  

   bi 
  hvarandra 
  (tan. 
  18. 
  fig. 
  1, 
  2). 
  På 
  fullt 
  utbildade 
  exemplar 
  

   äro 
  cellerna 
  vid 
  bålens 
  midt 
  i 
  tvär 
  genomskärning 
  vanligen 
  

   qvadratiska 
  stundom 
  rektangulära, 
  betydligt 
  högre 
  än 
  långa 
  

   (fig. 
  4, 
  5). 
  Om 
  denna 
  olikhet 
  anger 
  ålders- 
  eller 
  formskilnad, 
  

   kan 
  jag 
  för 
  tillfället 
  ej 
  af 
  göra. 
  Cellernas 
  form 
  och 
  anordning, 
  

   sedda 
  från 
  ytan, 
  anger 
  fig. 
  3. 
  Märkas 
  må 
  dock, 
  att 
  denna, 
  lik- 
  

   som 
  de 
  öfriga, 
  äro 
  tecknade 
  efter 
  torkade 
  och 
  sedermera 
  upp- 
  

   blötta 
  exemplar. 
  

  

  Antheridier 
  och 
  sporocarpier 
  utbildas 
  stundom, 
  men, 
  som 
  

   det 
  vill 
  synas, 
  icke 
  alltid 
  på 
  samma 
  exemplar. 
  .Utbildnin- 
  

   gen 
  börjar 
  vid 
  kanten 
  och 
  fortskrider 
  inåt. 
  Härvid 
  kan 
  af 
  

   de 
  två 
  cellerna 
  på 
  samma 
  tvärsnitt 
  antingen 
  båda 
  utbildas 
  till 
  

   antheridier, 
  båda 
  till 
  sporocarpier 
  eller 
  en 
  till 
  ett 
  antheridium, 
  

   den 
  andra 
  till 
  ett 
  sporocarpium 
  (fig. 
  7 
  — 
  8). 
  Sporocarpierna 
  äro 
  

   fåsporiga. 
  

  

  LefnadsfÖrhållanden. 
  Växer, 
  då 
  den 
  är 
  vidfäst, 
  sublitoralt, 
  

   vanligen 
  på 
  2 
  — 
  3 
  famnars 
  djup 
  i 
  spridda 
  exemplar. 
  Jag 
  har 
  

   endast 
  träffat 
  den 
  på 
  öppen 
  kust. 
  Sporocarpieexemplar 
  äro 
  

   tagna 
  i 
  slutet 
  af 
  juli 
  och 
  början 
  af 
  augusti 
  månad. 
  

  

  Utbredning. 
  Känd 
  endast 
  från 
  Norska 
  polarhafvet. 
  Dess 
  

   nordligaste 
  fyndort 
  är 
  Maasö 
  i 
  Finmarken, 
  ungefär 
  Lat. 
  N. 
  71°. 
  

  

  Fyndort: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden, 
  enligt 
  exemplar 
  

   i 
  Kleens 
  och 
  Wahlenbergs 
  herbarier, 
  Tromsö 
  amt, 
  nära 
  

   staden 
  Tromsö, 
  Finmarken 
  vid 
  Maasö, 
  der 
  den 
  var 
  lokal, 
  men 
  

   ymnig. 
  

  

  Diploderma 
  Miniatum 
  (Ag.) 
  nob. 
  

   Ulva 
  purpurea 
  /? 
  miniata 
  Ag. 
  Syn. 
  Alg. 
  p. 
  42. 
  

   Descr. 
  Ulva 
  miniata 
  Lyngb. 
  Hydr. 
  Dan. 
  p. 
  29. 
  

   Fig. 
  » 
  » 
  » 
  » 
  t. 
  6, 
  D. 
  

  

  Porphyra 
  miniata 
  Fl. 
  Dan. 
  t. 
  2394. 
  

  

  » 
  Kiitz. 
  Tab. 
  Phyc. 
  19, 
  t, 
  81. 
  

   Diploderma 
  miniatum 
  Tab. 
  nostra 
  18, 
  fig. 
  9. 
  

   Syn. 
  Porphyra 
  miniata 
  Kjellm. 
  Spetsb. 
  Thall. 
  1, 
  p. 
  32. 
  

   vulgaris 
  Croall, 
  Fl. 
  Disc. 
  p. 
  461 
  (?) 
  

  

  Dickie, 
  Alg. 
  Sutherl. 
  1, 
  p. 
  144 
  (?) 
  

  

  Anmärkning 
  vid 
  arten. 
  Under 
  namn 
  Porphyra 
  (Ulva) 
  mini- 
  

   ata 
  finnes 
  i 
  Köpenhamns 
  musei 
  herbarium 
  en 
  betydlig 
  mängd 
  

   exemplar 
  i 
  olika 
  utvecklingsstadier 
  af 
  ifrågavarande 
  växt. 
  På 
  

   dem 
  träffar 
  den 
  beskrifning 
  väl 
  in, 
  h 
  vilken 
  Lyngb 
  ve 
  anf. 
  st. 
  

  

  