﻿240 
  KJELLMAN, 
  NOErllA 
  ISllAFVJCTS 
  ALG 
  FLOR 
  A. 
  

  

  nig, 
  Finmarken, 
  temligen 
  allmän 
  och 
  ymnig 
  vid 
  Maasö, 
  Gjes- 
  

   vser, 
  Mageröns 
  sydkust, 
  Oxfjord 
  och 
  Tal 
  vik. 
  

  

  Murmansha 
  hafvet: 
  Ryska 
  Lappmarkskusten, 
  antagligen 
  tem- 
  

   ligen 
  allmän 
  och 
  ymnig. 
  

  

  Baffnsbay: 
  Grönlandskusten, 
  enligt 
  exemplar 
  i 
  Köpen- 
  

   hamns 
  musei 
  herbarium. 
  

  

  Vid 
  Norges 
  kust 
  förekomma 
  båda 
  formerna; 
  vid 
  Ryska 
  

   Lappmarkskusten 
  är 
  f. 
  umbilicalis 
  anmärkt, 
  vid 
  Grönlandskusten 
  

   hufvudformen. 
  

  

  PORPHYRA 
  ABYSSICOLA 
  liob. 
  

  

  P. 
  fronde 
  elongato-obovata, 
  late 
  oblonga 
  vel 
  ovato-cordata. 
  integra, 
  

   parce 
  at 
  prof 
  ande 
  undulata 
  vel 
  subplana, 
  hibrica, 
  ehartse 
  arctissime 
  adha?- 
  

   rente, 
  coccmeo-violacea, 
  dioica; 
  organis 
  fructificationis 
  zonam 
  marginalem 
  

   occupantibus. 
  Tab. 
  17. 
  fig. 
  4; 
  tal>. 
  18, 
  fig. 
  10—11. 
  

  

  Syn. 
  Porphyra 
  miniata 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  Grönl. 
  Alg. 
  p. 
  111; 
  fide 
  spec. 
  

  

  » 
  » 
  Gobi. 
  Algenfl. 
  Weiss. 
  Meer. 
  p. 
  51; 
  fide 
  syn. 
  

  

  » 
  ■» 
  Kleen, 
  Nordl. 
  Alg. 
  p. 
  28; 
  fide 
  spec. 
  

  

  i 
  » 
  Nyl. 
  et 
  Srel. 
  Herb. 
  Fenn. 
  p. 
  75. 
  

  

  Åribeskrifning. 
  Af 
  denna 
  art 
  har 
  jag 
  sett 
  endast 
  ett 
  fåtal 
  

   exemplar, 
  och 
  endast 
  två 
  fullständiga. 
  Den 
  är 
  vidfäst 
  med 
  

   en 
  liten 
  callus 
  radicalis. 
  Stipes 
  saknas. 
  De 
  båda 
  fullständiga 
  

   exemplaren 
  äro 
  utdraget 
  omvändt 
  äggformiga, 
  något 
  sneda. 
  

   Så 
  vidt 
  jag 
  af 
  de 
  fragmentariska 
  exemplaren 
  kunnat 
  se, 
  är 
  dock 
  

   formen 
  ofta 
  en 
  annan. 
  Några 
  af 
  dessa 
  synas 
  hafva 
  varit 
  bredt 
  

   aflånga, 
  andra 
  äggrunda 
  med 
  hjertlik 
  bas. 
  Det 
  största 
  exem- 
  

   plar, 
  jag 
  granskat, 
  var 
  15 
  cm. 
  långt 
  och 
  5 
  cm. 
  bredt 
  på 
  det 
  

   bredaste 
  stället. 
  Fragmenten 
  synas 
  också 
  antyda 
  en 
  liten 
  växt. 
  

   An 
  är 
  den 
  nästan 
  slät 
  än 
  sparsamt, 
  men 
  djupt 
  veckad, 
  Den 
  

   är 
  slemmigare 
  än 
  någon 
  af 
  slägtets 
  öfriga 
  arter 
  och 
  fäster 
  vid 
  

   konservering 
  hårdt 
  vid 
  papper 
  samt 
  sammandrar 
  sig 
  vid 
  tork- 
  

   ning 
  föga. 
  Yngre 
  exemplar 
  hafva 
  en 
  temligen 
  stark 
  karmin- 
  

   röd 
  färg, 
  riied 
  dragning 
  åt 
  violett. 
  Vid 
  tilltagande 
  ålder 
  blek- 
  

   nar 
  växten 
  och 
  antar 
  en 
  blek 
  köttfärg 
  med 
  dragning 
  åt 
  gult 
  

   (tan. 
  17, 
  fig. 
  4). 
  

  

  Bålens 
  nedre 
  del 
  bildas 
  af 
  klubblika 
  celler. 
  Dessas 
  spet- 
  

   sar 
  inbäddade 
  i 
  slem 
  bilda 
  callus 
  radicalis. 
  I 
  öfrigt 
  samman- 
  

   sättes 
  bålen 
  af 
  celler, 
  som 
  i 
  tvärsnitt 
  äro 
  rektangulära 
  med 
  

   cellrummens 
  hörn 
  temligen 
  starkt 
  afrandade. 
  Sporocarpier 
  

   och 
  antheridier 
  utbildas 
  på 
  olika 
  exemplar 
  och 
  intaga 
  vid 
  bå- 
  

   lens 
  .kant' 
  en 
  oregelbunden 
  zon, 
  som 
  har 
  större 
  bredd 
  än 
  hos 
  

   P. 
  laciniata. 
  Sporocarpierna 
  äro 
  fåsporiga 
  (tafl. 
  18, 
  fig. 
  10 
  

   och 
  11). 
  

  

  