﻿250 
  KJELLMAN, 
  NORRA 
  ISHAFVETS 
  ALG 
  FLOR 
  A. 
  

  

  digt 
  öfverensstäramer 
  med 
  Grönlandsformen. 
  Längre 
  upp 
  

   i 
  bäckarna, 
  der 
  vattnet 
  är 
  föga 
  bräckt, 
  antar 
  den 
  ett 
  afvikande 
  

   utseende. 
  Den 
  blir 
  förkrympt, 
  2 
  — 
  3 
  tum 
  hög, 
  med 
  endast 
  de 
  

   nedre 
  segmenten 
  förlängda, 
  de 
  öfre 
  deremot 
  mycket 
  korta, 
  

   tätt 
  gyttrade. 
  Nästan 
  hvarje 
  segment 
  af 
  sista 
  ordningen 
  bär 
  

   ett 
  klotrundt 
  receptakel, 
  2 
  — 
  3 
  mm. 
  i 
  diameter. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  Arten 
  är 
  i 
  allmänhet 
  litoral, 
  åtminstone 
  

   i 
  Norska 
  polarhafvet 
  och 
  de 
  till 
  detta 
  närmast 
  gränsande. 
  de- 
  

   larna 
  af 
  Ishafvet. 
  Formen 
  vadorum 
  är 
  dock 
  en 
  sublitoral 
  växt, 
  

   som 
  föredrar 
  skyddade 
  ställen. 
  De 
  öfriga 
  formerna 
  finnas 
  

   såväl 
  på 
  öppen 
  som 
  skyddad 
  kust. 
  Såsom 
  redan 
  angifvits, 
  

   har 
  jag 
  funnit 
  f. 
  sphcerocarpa 
  vid 
  Finmarkskusten 
  i 
  bäckmyn- 
  

   ningar. 
  Åtskilliga 
  af 
  artens 
  former 
  växa 
  sällskapligt 
  i 
  stora 
  

   individmassor, 
  kraftigt 
  bidragande 
  till 
  vegetationens 
  prägel 
  på 
  

   betydliga 
  sträckor. 
  Så 
  är 
  i 
  synnerhet 
  fallet 
  med 
  f. 
  typica 
  och 
  

   f. 
  turgida 
  vid 
  Norges 
  nordkust. 
  Alla 
  de 
  anförda 
  formerna 
  äro 
  

   i 
  Norska 
  polarhafvet 
  tagna 
  med 
  receptakler 
  under 
  sommaren, 
  

   juni 
  — 
  augusti. 
  Från 
  Grönland 
  har 
  jag 
  sett 
  receptakelbärande 
  

   exemplar, 
  insamlade 
  under 
  juli 
  månad. 
  G 
  o 
  bi 
  omnämner 
  f. 
  

   angiistifrons 
  från 
  Hvita 
  hafvet 
  med 
  receptakler. 
  Förmodligen 
  

   har 
  den 
  tagits 
  under 
  sommaren. 
  

  

  Utbredning. 
  I 
  följd 
  af 
  förvexling 
  af 
  denna 
  art 
  och 
  F. 
  

   evanescens 
  är 
  det 
  omöjligt 
  att 
  med 
  ledning 
  af 
  den 
  tillgängliga 
  

   literaturen 
  utreda 
  artens 
  utbredningsområde. 
  Jag 
  tror, 
  att 
  

   den 
  icke 
  växer 
  i 
  andra 
  delar 
  af 
  polarhafvet 
  än 
  Norska 
  polar- 
  

   hafvet, 
  vestra 
  Murmanska 
  hafvet, 
  Hvita 
  hafvet 
  och 
  Baffinsbay, 
  

   och 
  att 
  all 
  den 
  F. 
  vesicidosus, 
  som 
  uppgifvits 
  från 
  andra 
  delar, 
  

   antingen 
  är 
  F. 
  evanescens 
  eller 
  möjligen 
  några 
  exemplar 
  af 
  F. 
  

   vesicidosus, 
  som 
  drifvit 
  dit 
  från 
  sydligare 
  trakter. 
  Det 
  senare 
  

   torde 
  vara 
  fallet 
  med 
  de 
  fragment 
  af 
  F. 
  vesicidosus, 
  om 
  h 
  vilka 
  

   J. 
  G. 
  Agardh 
  erhållit 
  uppgift, 
  att 
  de 
  samlats 
  vid 
  Spetsbergen. 
  

   Jfr 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  Grönl. 
  Lam. 
  och 
  Fuc. 
  sid. 
  30. 
  Sitt 
  freqvensmaximum 
  

   har 
  arten 
  säkert 
  i 
  Norska 
  polarhafvet. 
  Redan 
  i 
  Hvita 
  hafvet 
  

   är 
  F. 
  vesicidosus 
  mindre 
  ymnig 
  än 
  F. 
  evanescens; 
  se 
  Gobi 
  anf. 
  

   st. 
  sid. 
  54. 
  Huru 
  långt 
  arten 
  går 
  mot 
  norden 
  är 
  ovisst. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet 
  : 
  Nordlanden, 
  f. 
  vadorum 
  all- 
  

   män, 
  f. 
  typica 
  allmän, 
  f. 
  angiistifrons 
  sparsam, 
  f. 
  spcerocarpa 
  

   sparsam, 
  Tromsö 
  amt, 
  f. 
  typica 
  allmän 
  och 
  ymnig 
  vid 
  Tromsö, 
  

   Karlsö 
  och 
  Renö, 
  Finmarken, 
  f. 
  typica 
  allmän 
  och 
  ymnig 
  vid 
  

   Maasö, 
  Gjesvaer, 
  Mageröns 
  sydkust, 
  Oxfjord 
  och 
  Talvik, 
  f. 
  an- 
  

   fjustifrons 
  lokal 
  och 
  sparsam 
  vid 
  Gjesvser, 
  f. 
  turgida 
  lokal, 
  men 
  

   ymnig 
  vid 
  Maasö 
  och 
  Gjesvser, 
  f. 
  sphcerocarpa 
  sparsam 
  vid 
  

   Gjesvaar. 
  

  

  