﻿276 
  KJELLMAN, 
  NORRAISHAFVETSALGFLORA. 
  

  

  är 
  laminan 
  tunt 
  membranös, 
  tätt 
  vågig, 
  torkad 
  temligen 
  

   spröd. 
  Vid 
  torkning 
  antar 
  den 
  en 
  mörkbrun, 
  åt 
  sotbrunt 
  

   gående 
  färg. 
  

  

  Kostan 
  är 
  upphöjd, 
  stundom 
  nästan 
  plankonvex, 
  oftast 
  

   bikonvex, 
  i 
  genomskärning 
  elliptisk, 
  hos 
  äldre 
  exemplar 
  om- 
  

   kring 
  7 
  mm. 
  bred, 
  3 
  mm. 
  tjock 
  (tafl. 
  25, 
  fig. 
  23, 
  24). 
  

  

  Sporofyllerna 
  äro 
  jembredt 
  spadlika, 
  kortskaftade, 
  såsom 
  

   sterila 
  tunt 
  membranösa, 
  omkring 
  10 
  — 
  20 
  cm. 
  långa 
  och 
  nära 
  

   den 
  afrundade 
  spetsen 
  knapt 
  2 
  cm. 
  breda. 
  Sorus 
  intar 
  halfva 
  

   eller 
  två 
  tredjedelar 
  af 
  längden 
  och 
  är 
  upptill 
  omgifven 
  af 
  en 
  

   smal 
  kant. 
  Den 
  sorusbärande 
  delen 
  är 
  jemförelsevis 
  tunn, 
  

   membranöst 
  pergamentartad. 
  Sporofyllerna 
  äro 
  temligen 
  få 
  

   (20 
  — 
  30) 
  utvecklade 
  på 
  samma 
  gång 
  på 
  samma 
  exemplar, 
  och 
  

   sitta 
  något 
  glest, 
  de 
  h 
  varje 
  gång 
  först 
  utvecklade 
  glesare, 
  än 
  

   de 
  sedan 
  utbildade 
  (tafl. 
  22). 
  

  

  Zoosporangiema 
  äro 
  cylindriskt 
  klubblika, 
  35 
  — 
  60 
  ju. 
  långa, 
  

   10 
  — 
  12 
  fi. 
  tjocka. 
  Parafy 
  serna 
  äro 
  klubblika 
  med 
  ett 
  tydligt, 
  

   nedtill 
  något 
  utvidgadt 
  skaft. 
  Den 
  utåtvettande 
  delen 
  af 
  mem- 
  

   branen 
  är 
  starkt 
  förtjockad. 
  Skaftets 
  längd 
  uppgår 
  vanligen 
  

   till 
  45 
  //., 
  klubbhufvudets 
  till 
  60 
  //., 
  det 
  senares 
  tjocklek 
  till 
  

   omkring 
  10 
  ju. 
  

  

  Med 
  hänsyn 
  till 
  sin 
  anatomiska 
  bygnad 
  kommer 
  arten 
  

   närmast 
  föregående. 
  Med 
  denna 
  öfverensstämmer 
  den 
  också 
  

   beträffande 
  cauloiddelens, 
  sporofyllernas 
  och 
  kostans 
  form, 
  

   men 
  afviker 
  bestämdt 
  och, 
  såvidt 
  jag 
  kunnat 
  finna, 
  konstant 
  

   med 
  hänsyn 
  till 
  laminans 
  form. 
  Redan 
  hos 
  unga, 
  exemplar 
  

   finner 
  man 
  den 
  för 
  arten 
  karakteristiska 
  formen 
  på 
  laminan 
  

   utpräglad 
  och 
  den 
  blir 
  densamma 
  genom 
  alla 
  åldersstadier. 
  

   Den 
  enda 
  olikhet 
  i 
  detta 
  afseende, 
  jag 
  kunnat 
  finna 
  mellan 
  

   unga 
  och 
  äldre 
  exemplar, 
  är 
  att 
  basen 
  med 
  tilltagande 
  ålder 
  

   närmar 
  sig 
  åt 
  hjertlik. 
  

  

  Denna 
  Maria 
  synes 
  sålunda 
  lemna 
  en 
  antydan 
  om, 
  att 
  

   man 
  åtminstone 
  inom 
  vissa 
  grupper 
  af 
  detta 
  slägte 
  vid 
  urskil- 
  

   jandet 
  af 
  arter 
  kan 
  fästa 
  större 
  vigt 
  vid 
  laminans 
  form 
  än 
  

   jag 
  sjelf 
  och 
  flere 
  algologer 
  varit 
  benägna 
  att 
  antaga. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  På 
  det 
  ställe, 
  der 
  arten 
  hittills 
  träf- 
  

   fats, 
  växte 
  den 
  på 
  öppen 
  kust 
  inom 
  den 
  sublitorala 
  regionen 
  

   på 
  4 
  — 
  5 
  famnars 
  djup, 
  på 
  berg- 
  och 
  grusbotten. 
  I 
  förening 
  

   med 
  andra 
  Laminarieer 
  bildade 
  den 
  här 
  en 
  Laminarie-form&tion 
  

   af 
  betydlig 
  utsträckning 
  och 
  individrikedom. 
  Då 
  växten 
  i 
  

   medlet 
  af 
  september 
  insamlades, 
  var 
  den 
  sparsamt 
  zoosporangie- 
  

   bärande. 
  

  

  Utbredning. 
  Känd 
  endast 
  från 
  Sibiriska 
  Ishafvet. 
  

  

  