﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  277 
  

  

  Fyndort: 
  Irkajpi 
  vid 
  Tschuktschlandets 
  nordkust. 
  

  

  Alaria 
  Elliptica 
  nob. 
  

  

  A. 
  stipite 
  brevissimo, 
  tereti 
  ; 
  rhachide 
  compressa, 
  apiceni 
  versus 
  incras- 
  

   sata; 
  lamina 
  elliptica, 
  basi 
  distihcte 
  decurrente, 
  usque 
  40 
  cm. 
  lata, 
  fere 
  pa- 
  

   pyracea, 
  undulata; 
  costa 
  elevata, 
  in 
  sectione 
  transversali 
  elliptica; 
  sporo- 
  

   phyllis 
  lanceolato-spathulatis, 
  infra 
  apicem 
  rotundatum 
  2 
  — 
  3,5 
  cm. 
  latis, 
  pa- 
  

   pyraceis, 
  parte 
  sorifera 
  submembranaceis, 
  margine 
  crispatis; 
  soro 
  dimidiam, 
  

   partem 
  occupante; 
  Tab. 
  23 
  et 
  25 
  lig. 
  25, 
  26. 
  

  

  Anmärkning 
  vid 
  arten. 
  Från 
  tvänne 
  ställen 
  vid 
  Sibiriens 
  

   nordkust 
  har 
  jag 
  ett 
  rätt 
  betydligt 
  antal 
  så 
  väl 
  yngre 
  som 
  äldre, 
  

   ehuru 
  icke 
  några 
  mycket 
  gamla, 
  exemplar 
  af 
  den 
  Maria, 
  hvars 
  

   diagnos 
  jag 
  ofvan 
  gifvit. 
  Den 
  liknar 
  de 
  båda 
  föregående 
  med 
  

   hänsyn 
  till 
  cauloiddelen 
  och 
  kostan, 
  men 
  afviker 
  från 
  dem 
  

   båda 
  genom 
  laminans 
  form. 
  Då 
  samma 
  form 
  konstant 
  åter- 
  

   kommer 
  hos 
  äldre 
  och 
  yngre 
  exemplar, 
  har 
  jag 
  ansett 
  mig 
  

   böra 
  uppfatta 
  växten 
  såsom 
  en 
  från 
  dessa 
  skild 
  art. 
  Laminan 
  

   är 
  betydligt 
  bredare 
  i 
  förhållande 
  till 
  längden 
  än 
  hos 
  någon 
  

   af 
  de 
  föregående 
  arterna 
  och 
  är, 
  som 
  det 
  vill 
  synas, 
  alltid 
  myc- 
  

   ket 
  tunn. 
  Redan 
  hos 
  exemplar, 
  hvilka 
  icke 
  äro 
  mer 
  än 
  30 
  

   cm. 
  långa, 
  är 
  bredden 
  på 
  det 
  bredaste 
  stället, 
  strax 
  under 
  la- 
  

   minans 
  midt, 
  10 
  cm. 
  Ett 
  ofullständigt 
  individ 
  i 
  mina 
  sam- 
  

   lingar 
  har 
  en 
  papperstunn, 
  vid 
  basen 
  tydligt 
  vinklig, 
  40 
  cm. 
  

   bred 
  lamina. 
  Ungefärliga 
  maximum 
  af 
  längden 
  hos 
  rhachis 
  

   känner 
  jag 
  icke, 
  emedan 
  jag 
  icke 
  påträffat 
  något 
  äldre 
  individ 
  

   med 
  cauloiddelen 
  hel. 
  Kostan 
  är 
  något 
  mindre 
  upphöjd 
  än 
  

   hos 
  föregående, 
  men 
  för 
  öfrigt 
  af 
  samma 
  form, 
  ehuru 
  oftare 
  

   plankonvex. 
  Sporofyllerna 
  äro 
  temligen 
  talrika; 
  jag 
  har 
  

   funnit 
  ända 
  till 
  20 
  stycken 
  hos 
  samma 
  exemplar 
  på 
  en 
  gång 
  

   utvecklade. 
  De 
  sitta 
  tätt, 
  dock 
  ej 
  så 
  knippade 
  som 
  hos 
  A. 
  

   dolichorhachis, 
  och 
  äro 
  bredare 
  än 
  hos 
  denna 
  art 
  och 
  hos 
  A. 
  

   oblonga. 
  Flertalet 
  af 
  de 
  insamlade 
  exemplaren 
  var 
  sterilt. 
  

   Hos 
  några 
  buro 
  sporofyllerna 
  utvecklade 
  sori, 
  hvilka 
  intogo 
  

   knapt 
  mer 
  än 
  nedre 
  hälften 
  af 
  sporofyllerna. 
  Deras 
  sterila 
  

   del 
  är 
  mycket 
  tunn, 
  vågig; 
  den 
  zoosporangiebärande 
  delen 
  är 
  

   äfven 
  den 
  jemförelsevis 
  tunn, 
  nästan 
  membranös. 
  Zoosporan- 
  

   gier 
  och 
  parafyser 
  hafva 
  samma 
  form 
  och 
  storlek 
  som 
  hos 
  de 
  

   båda 
  föregående 
  arterna. 
  Zoosporangiernas 
  längd 
  är 
  50 
  — 
  75^., 
  

   deras 
  tjocklek 
  10 
  — 
  55 
  //. 
  

  

  Lefnadssätt. 
  Arten 
  är 
  sublitoral, 
  växande 
  sällskaplig 
  på 
  

   2 
  — 
  3 
  famnars 
  djup 
  på 
  stenbotten 
  på 
  öppen 
  kust. 
  I 
  juli 
  månad 
  

   bär 
  den 
  sparsamt 
  zoosporangier 
  vid 
  Tschuktschlandets 
  nord- 
  

   kust. 
  

  

  