﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  281 
  

  

  yngre 
  eller 
  äldre 
  exemplar, 
  kunna 
  de 
  nämnda 
  rörformiga 
  cel- 
  

   lerna 
  ej 
  upptäckas. 
  Närmare 
  undersökning 
  visar 
  visserligen, 
  

   att 
  de 
  finnas 
  och 
  hafva 
  samma 
  plats 
  som 
  hos 
  föregående 
  art, 
  

   men 
  de 
  äro 
  alltid 
  tunnväggiga. 
  I 
  väggarnas 
  tjocklek 
  skilja 
  

   de 
  sig 
  icke 
  från 
  de 
  parenkymceller, 
  som 
  gränsa 
  till 
  dem 
  (tafl. 
  

   25, 
  fig. 
  5). 
  Med 
  hänsyn 
  till 
  cryptostomata 
  visar 
  arten 
  Ph. 
  

   dermatodea 
  betydande 
  olikheter. 
  De 
  äro 
  än 
  temligen 
  talrika 
  

   hos 
  äldre, 
  fåtaliga 
  hos 
  yngre 
  exemplar, 
  än 
  såväl 
  hos 
  yngre 
  

   som 
  äldre 
  individ 
  mycket 
  sällsynta 
  eller 
  nästan 
  inga. 
  Det 
  

   förra 
  har 
  jag 
  funnit 
  såsom 
  regel 
  hos 
  exemplar 
  från 
  Norges 
  

   nordkust, 
  det 
  senare 
  hos 
  exemplar 
  från 
  andra 
  delar 
  af 
  polar- 
  

   hafvet. 
  Deras 
  form 
  och 
  bygnad 
  är 
  noggrant 
  angifven 
  af 
  J. 
  

   E. 
  Areschoug, 
  Obs. 
  Phyc. 
  3, 
  sid. 
  12. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  Inom 
  det 
  egentliga 
  Ishafvet 
  uppträder 
  

   denna 
  art 
  tillsamman 
  med 
  andra 
  Laminarieer 
  och 
  anträffas 
  här 
  

   oftast 
  på 
  2 
  — 
  10 
  famnars 
  djup 
  på 
  berg- 
  och 
  stenbotten. 
  Vid 
  

   Norges 
  kust 
  tillhör 
  den 
  icke 
  den 
  egentliga 
  Zamwane-formatio- 
  

   nen, 
  utan 
  går 
  djupare 
  ned 
  än 
  denna, 
  ända 
  till 
  20 
  famnars 
  djup. 
  

   Vanligast 
  är 
  den 
  här 
  emellertid 
  i 
  grunda, 
  temligen 
  öppna 
  

   vikar 
  på 
  grusbotten 
  på 
  4 
  — 
  5 
  famnars 
  djup. 
  Vid 
  Spetsbergens 
  

   nordkust 
  voro 
  unga 
  exemplar 
  vanliga 
  under 
  vintern, 
  dock 
  

   saknades 
  icke 
  heller 
  under 
  denna 
  tid 
  äldre 
  individ. 
  Deremot 
  

   är 
  af 
  den 
  andra 
  arten, 
  Ph. 
  lorea, 
  unga 
  exemplar 
  vanligast 
  under 
  

   sommaren. 
  Vid 
  Norges 
  kust 
  äro 
  äldre 
  och 
  yngre 
  individ 
  

   ungefär 
  lika 
  talrika 
  under 
  sommaren, 
  juli 
  och 
  augusti. 
  Vid 
  

   Spetsbergen 
  har 
  jag 
  träffat 
  exemplar 
  med 
  zoosporangier 
  under 
  

   juli 
  och 
  augusti, 
  vid 
  Novaja 
  Semlja 
  under 
  juli, 
  vid 
  Norges 
  

   nordkust 
  under 
  senare 
  delen 
  af 
  augusti 
  och 
  början 
  af 
  septem- 
  

   ber. 
  Dock 
  synes 
  den 
  egentliga 
  zoosporbildningstiden 
  vid 
  den 
  

   senare 
  kuststräckan 
  infalla 
  något 
  senare, 
  mot 
  slutet 
  af 
  sep- 
  

   tember 
  eller 
  början 
  af 
  oktober. 
  

  

  Utbredning. 
  Arten 
  är 
  känd 
  från 
  de 
  delar 
  af 
  polarhafvet, 
  

   som 
  utbreda 
  sig 
  norr 
  om 
  Atlanten. 
  Sitt 
  maximum 
  af 
  freqvens 
  

   synes 
  den 
  hafva 
  vid 
  Norges 
  nordkust, 
  ehuru 
  den 
  icke 
  ens 
  här 
  

   uppträder 
  i 
  individmassor, 
  som 
  på 
  något 
  sätt 
  äro 
  jemförliga 
  

   med 
  andra 
  Laminarieer 
  s. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Finmarken 
  vid 
  Maasö, 
  Gjes- 
  

   va3r, 
  Mageröns 
  sydkust, 
  Öxfjord 
  och 
  Talvik, 
  vanligen 
  lokal 
  

   och 
  temligen 
  sparsam; 
  vid 
  Maasö 
  temligen 
  ymnig. 
  

  

  Grönlandshafvet 
  : 
  Beeren 
  Eiland, 
  lokal 
  och 
  sparsam 
  vid 
  

   Spetsbergens 
  nord- 
  och 
  vestkust. 
  

  

  Hvita 
  hafvet: 
  Enligt 
  Gobi 
  är 
  det 
  antagligen 
  denna 
  art, 
  som 
  

   af 
  K. 
  v. 
  Baer 
  tagits 
  vid 
  Tri-Ostrowa. 
  

  

  