﻿VEGA- 
  EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  297 
  

  

  ansett 
  riktigast 
  att 
  betrakta 
  de 
  förekommande 
  olikheterna 
  så- 
  

   som 
  form- 
  och 
  ej 
  såsom 
  artskilnader. 
  

  

  Ett 
  närmare 
  angifvande 
  af 
  dessa 
  olikheter 
  torde 
  här 
  vara 
  

   på 
  sin 
  plats. 
  

  

  Rhizinema 
  ntgå 
  i 
  basifugala, 
  alternerande, 
  temligen 
  regel- 
  

   bundna 
  kransar. 
  De 
  äro 
  än 
  långa 
  och 
  fina, 
  än 
  korta 
  och 
  

   grofva. 
  

  

  Stipes 
  är 
  alltid 
  slät, 
  böjlig, 
  torkad 
  svart 
  eller 
  svartbrun, 
  

   aldrig 
  märkbart 
  tjockare 
  vid 
  basen 
  än 
  vid 
  spetsen. 
  Än 
  är 
  

   den 
  nästan 
  jemntjock 
  och 
  i 
  så 
  fall 
  nästan 
  trind, 
  än 
  tjockare 
  

   vid 
  spetsen 
  och 
  då 
  upptill 
  mer 
  eller 
  mindre 
  starkt 
  samman- 
  

   tryckt, 
  efter 
  sin 
  längsta 
  diameter 
  ända 
  till 
  2,5 
  cm. 
  i 
  genom- 
  

   skärning. 
  Den 
  är 
  än 
  kort, 
  omkring 
  tumslång, 
  än 
  längre, 
  hos 
  

   större 
  exemplar 
  uppnående 
  en 
  längd 
  af 
  2 
  — 
  3 
  fot. 
  

  

  Laminan 
  är 
  af 
  två 
  skilda 
  formtyper. 
  Antingen 
  är 
  den 
  

   till 
  omkretsen 
  njurlik, 
  klufven 
  ända 
  till 
  basen 
  i 
  starkt 
  från- 
  

   stående 
  flikar, 
  som 
  stundom 
  äro 
  mycket 
  talrika, 
  upprepadt 
  

   flikiga 
  och 
  1 
  — 
  2 
  cm. 
  breda, 
  stundom 
  färre, 
  3 
  — 
  4 
  cm. 
  breda; 
  

   eller 
  ock 
  är 
  den 
  bredt 
  aflång 
  och 
  i 
  detta 
  fall 
  än 
  odelad, 
  lik- 
  

   nande 
  laminan 
  hos 
  L. 
  digitata 
  f. 
  integrifolia, 
  än 
  klufven 
  i 
  ett 
  

   mindre 
  antal 
  breda, 
  samstående 
  flikar, 
  hvilka 
  äro 
  åtskilda 
  ända 
  

   till 
  laminans 
  bas. 
  Begge 
  dessa 
  lamina-former 
  kunna 
  vara 
  kom- 
  

   binerade 
  med 
  kort, 
  nästan 
  trind, 
  eller 
  lång, 
  mer 
  eller 
  mindre 
  

   plattad 
  stipes. 
  Med 
  hänsyn 
  till 
  struktur 
  visar 
  laminan 
  nä- 
  

   stan 
  ingen, 
  stipes 
  något 
  större 
  vexling, 
  särskildt 
  beträffande 
  

   slemlakunerna, 
  Dessa 
  äro 
  nämligen 
  hos 
  vissa 
  exemplar 
  myc- 
  

   ket 
  talrika, 
  på 
  tvärsnittet 
  bildande 
  en 
  tät, 
  regelbunden 
  krets 
  

   strax 
  under 
  kortikallagret, 
  hos 
  andra 
  individ 
  åter 
  färre 
  och 
  

   på 
  samma 
  gång 
  större, 
  mindre 
  regelbundet 
  anordnade 
  och 
  be- 
  

   lägna 
  något 
  djupare 
  in 
  i 
  stipes' 
  mellanlager. 
  

  

  Sortis 
  utbildas 
  vid 
  laminans 
  bas, 
  der 
  den 
  utgör 
  ett 
  samman- 
  

   hängande 
  bälte, 
  som 
  sträcker 
  sig 
  fullständigt 
  eller 
  i 
  det 
  allra 
  

   närmaste 
  ned 
  till 
  laminans 
  nedre 
  kant. 
  Hos 
  exemplar, 
  stadda 
  

   i 
  lamina-skifte, 
  har 
  jag 
  sett 
  sorus 
  utbredd 
  bandlikt 
  i 
  öfver- 
  

   gångszonen 
  mellan 
  den 
  gamla 
  och 
  den 
  nya 
  laminan. 
  

  

  Lefnadsförhållanäen. 
  Förekommer 
  sublitoralt, 
  tillsammans 
  

   med 
  andra 
  Laminarieer 
  på 
  berg- 
  och 
  stenbotten, 
  på 
  5— 
  15 
  fam- 
  

   nars 
  djup. 
  Den 
  växer 
  både 
  på 
  öppen 
  oeh 
  skyddad 
  kust. 
  Exem- 
  

   plar 
  stadda 
  i 
  lamina-skifte 
  har 
  jag 
  samlat 
  vid 
  Spetsbergen 
  

   i 
  juli 
  och 
  september, 
  exemplar 
  med 
  zoosporangier 
  i 
  juli 
  (f. 
  

   reniformis) 
  och 
  slutet 
  af 
  augusti 
  samt 
  under 
  september 
  och 
  

   december 
  månader 
  (f. 
  oblonga). 
  Under 
  vintern 
  fann 
  jag 
  vid 
  

   Spetsbergens 
  nordkust 
  en 
  Laminaria 
  af 
  digitata-gruppen 
  för- 
  

  

  