﻿TEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  323 
  

  

  Gen. 
  Punctaria 
  Gr 
  ev. 
  

   Alg. 
  Brit. 
  p. 
  XLII. 
  

  

  Punctaria 
  Plantaginea 
  (Roth) 
  Grev. 
  

  

  1. 
  c. 
  p. 
  53. 
  Ulva 
  plantaginea 
  Koth, 
  Cat. 
  Bot. 
  2, 
  p. 
  243. 
  

  

  f. 
  typica. 
  

  

  Descr. 
  Punctaria 
  plantaginea 
  J. 
  G. 
  Ag. 
  Spec. 
  Alg. 
  1, 
  p. 
  73. 
  

  

  Fig. 
  » 
  » 
  Harv. 
  Phyc. 
  Brit, 
  t. 
  128. 
  

  

  Exsicc. 
  » 
  Aresch. 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  N:o 
  170. 
  

  

  f. 
  linearis 
  Fosl.ie. 
  

   Aret. 
  Havalg. 
  p. 
  9. 
  

   Descr. 
  Punctaria 
  plantaginea 
  /?. 
  linearis 
  Foslie, 
  1. 
  c. 
  

  

  Syn. 
  Punctaria 
  plantaginea 
  Dickie, 
  Alg. 
  Cumberl. 
  p. 
  237. 
  

  

  » 
  Kjellm. 
  Spetsb. 
  Thall. 
  2, 
  p. 
  42; 
  Algenv. 
  Murm. 
  

  

  Meer. 
  p. 
  48. 
  

   » 
  Kleen, 
  Nordl. 
  Alg. 
  p. 
  39. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  I 
  Norska 
  polarhafvet 
  växer 
  hufvud- 
  

   formen 
  af 
  denna 
  art 
  än 
  i 
  den 
  sublitorala 
  regionens 
  öfre 
  del 
  på 
  

   2 
  — 
  5 
  famnars 
  djup, 
  än 
  i 
  klipphålor 
  inom 
  litoralregionen. 
  I 
  

   andra 
  delar 
  af 
  polarhafvet 
  har 
  jag 
  alltid 
  funnit 
  den 
  sublitoral 
  

   inom 
  Laminarie-foTm&t\Q\\Qn. 
  Den 
  är 
  vanligen 
  fäst 
  på 
  små- 
  

   stenar 
  eller 
  snäckskal. 
  Den 
  synes 
  föredraga 
  skyddade 
  ställen 
  

   och 
  uppträder 
  alltid 
  spridd 
  i 
  ringa 
  individantal 
  på 
  samma 
  

   ställe. 
  Vid 
  Spetsbergen 
  och 
  Novaja 
  Semlj 
  a 
  är 
  den 
  funnen 
  med 
  

   zoosporangier 
  i 
  juli, 
  vid 
  Nordlanden 
  i 
  juni. 
  Vid 
  Finmarken 
  

   var 
  den 
  stadd 
  i 
  upplösning 
  i 
  midten 
  af 
  september. 
  Formen 
  

   linearis 
  växer 
  enligt 
  Foslie 
  på 
  2 
  — 
  4 
  famnars 
  djup, 
  fäst 
  på 
  

   småsten 
  och 
  snäckskal. 
  Exemplar 
  tagna 
  i 
  augusti 
  voro 
  fullt 
  

   utvecklade 
  och 
  försedda 
  med 
  zoosporangier. 
  

  

  Utbredning. 
  Känd 
  endast 
  från 
  de 
  norr 
  om 
  Atlanten 
  be- 
  

   lägna 
  delarna 
  af 
  polarhafvet. 
  Hufvuclformen 
  är 
  ingenstädes 
  

   här 
  träffad 
  i 
  större 
  mängd. 
  Deremot 
  var 
  f. 
  linearis 
  ymnig 
  på 
  

   det 
  ställe, 
  der 
  den 
  anträffades. 
  Artens 
  nordligaste 
  fyndort 
  är 
  

   Skansbay 
  på 
  Spetsbergen, 
  Lat. 
  K 
  78° 
  31'. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden 
  (f. 
  typica), 
  tem- 
  

   ligen 
  allmänt 
  utbredd, 
  men 
  sparsam. 
  Finmarken; 
  i. 
  typica, 
  lo- 
  

   kal 
  och 
  sparsam 
  vid 
  Öxfjord, 
  f. 
  linearis 
  ymnig 
  vid 
  Russemark 
  

   i 
  Porsangerfjord. 
  

  

  Grönlandshafvet 
  : 
  Spetsbergens 
  vestkust, 
  sällsynt 
  och 
  myc- 
  

   ket 
  sparsam. 
  

  

  Murmanska 
  hafvet: 
  sällsynt 
  och 
  mycket 
  sparsam 
  vid 
  vest- 
  

   kusten 
  af 
  Novaja 
  Semlj 
  a. 
  

  

  