﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  327 
  

  

  Utbredning. 
  En 
  i 
  polarhafvet 
  sällsynt 
  alg, 
  som 
  hittills 
  en- 
  

   dast 
  är 
  anträffad 
  i 
  östra 
  delen 
  af 
  det 
  norr 
  om 
  Atlanten 
  lig- 
  

   gande 
  polarhafvet. 
  Här 
  är 
  den 
  öfverallt 
  sparsam. 
  Dess 
  nord- 
  

   ligaste 
  fyndort 
  är 
  Fairhaven 
  vid 
  nordvestkusten 
  af 
  Spetsber- 
  

   gen, 
  Lat. 
  N. 
  79° 
  49'. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden 
  enligt 
  exemplar 
  

   i 
  Kleens 
  herbarinm; 
  ej 
  omnämnd 
  härifrån 
  i 
  Nordl. 
  Alg. 
  

  

  Grönlandshafvet 
  : 
  Spetsbergens 
  nordvest- 
  och 
  vestkust 
  på 
  

   tvänne 
  ställen, 
  lokal, 
  sparsam. 
  

  

  Murmanska 
  hafvet: 
  sällsynt 
  vid 
  N. 
  Gusinnoi 
  Kap 
  på 
  No- 
  

   vaja 
  Semljas 
  vestknst. 
  

  

  Hvita 
  hafvet: 
  Solowetzki-öarna, 
  antagligen 
  sällsynt. 
  

  

  Phloeospora 
  Tortilis 
  (Rupr.) 
  Aresch. 
  

   Bot. 
  Not. 
  1876, 
  p. 
  34. 
  Scytosiphon 
  tortilis 
  Rupr. 
  Alg. 
  Och. 
  p. 
  373. 
  

   Descr. 
  Phloeospora 
  tortilis 
  Aresch. 
  1. 
  c. 
  

   Fig. 
  Dictyosiphon 
  tortilis 
  Gobi, 
  Brauntange 
  t. 
  2, 
  fig. 
  12 
  — 
  16. 
  

  

  Phloeospora 
  tortilis 
  Kjellm. 
  Spetsb. 
  Thall. 
  2, 
  t. 
  1, 
  fig. 
  21. 
  

   Exsicc. 
  » 
  » 
  Aresch. 
  Alg. 
  Scand. 
  Exsicc. 
  N:o 
  413. 
  

  

  Syn. 
  Dictyosiphon 
  spec. 
  Kjellm. 
  Vinteralgv. 
  p. 
  65. 
  

  

  Phloeospora 
  Lofotensis 
  Foslie, 
  Aret. 
  Havalg. 
  p. 
  8. 
  

  

  t 
  tortilis 
  Gobi, 
  Algenfl. 
  Weiss. 
  Meer. 
  p. 
  64. 
  

  

  » 
  Kjellm. 
  Spetsb. 
  Thall. 
  2, 
  p. 
  40 
  ; 
  Algenv. 
  Murm. 
  

   Meer. 
  p. 
  45; 
  Kariska 
  hafvets 
  algv. 
  p. 
  29. 
  

  

  LefnadsförhåUanden. 
  Växer 
  i 
  salt 
  eller 
  bräckt, 
  stundom 
  

   mycket 
  svagt 
  salthaltigt 
  vatten 
  inom 
  litoral- 
  och 
  sublitoral- 
  

   regionen, 
  alltid 
  på 
  ringa 
  (2 
  — 
  5 
  famnars) 
  djup. 
  Den 
  trifves 
  

   såväl 
  utom- 
  som 
  inomskärs. 
  Såsom 
  ung 
  är 
  den 
  vidfäst 
  sten, 
  

   men 
  slutligen 
  uppträder 
  den 
  i 
  större 
  eller 
  mindre, 
  löst 
  på 
  bott- 
  

   nen 
  liggande 
  massor 
  af 
  obestämd 
  form. 
  Växten 
  är 
  något 
  säll- 
  

   skaplig 
  och 
  förekommer 
  stundom 
  t. 
  o. 
  m. 
  i 
  så 
  stor 
  mängd 
  på 
  

   samma 
  ställe, 
  att 
  den 
  väsentligen 
  bidrager 
  till 
  vegetations- 
  

   prägeln. 
  I 
  Ishafvet 
  förökar 
  sig 
  arten 
  kraftigt 
  på 
  vegetativ 
  

   väg, 
  genom 
  grenars 
  och 
  grensystems 
  aflösning 
  och 
  derpå 
  in- 
  

   trädande 
  individualisering. 
  Vid 
  Spetsbergens 
  nordkust 
  försig- 
  

   gick 
  förökningen 
  på 
  denna 
  väg 
  särskildt 
  lifligt 
  under 
  vintern. 
  

   Vid 
  samma 
  tid 
  utvecklade 
  den 
  här 
  äfven 
  zoosporer; 
  dock 
  är 
  

   den 
  egentliga 
  zoosporbildningsperioden 
  sensommaren, 
  augusti, 
  

   och 
  september. 
  Foslie 
  har 
  funnit 
  exemplar 
  med 
  zoosporan- 
  

   gier 
  i 
  Nordlanden 
  i 
  slutet 
  af 
  september. 
  

  

  Utbredning. 
  Arten 
  är 
  antagligen 
  cirkumpolär. 
  Ännu 
  är 
  

   den 
  dock 
  icke 
  känd 
  från 
  Sibiriska 
  och 
  Amerikanska 
  Ishafven. 
  

   Maximum 
  af 
  freqvens 
  har 
  den 
  vid 
  Spetsbergens 
  kuster. 
  Dess 
  

  

  