﻿332 
  KJELLMAN, 
  NORRA 
  ISHAFVETS 
  ALGFLORA. 
  

  

  Dictyosiphon 
  Hippuroides 
  (Lyngb.) 
  Kiitz. 
  

  

  Tab. 
  Phyc. 
  6, 
  p. 
  19. 
  Scytosiphon 
  hippuroides 
  Lyngb. 
  Hydr. 
  Dan. 
  p. 
  63. 
  

  

  f. 
  typica. 
  

  

  Descr. 
  Dictyosiphon 
  hippuroides 
  Aresch. 
  Obs. 
  Phyc. 
  3, 
  p. 
  26. 
  

  

  Fig. 
  > 
  » 
  Kiitz. 
  1. 
  c. 
  t. 
  52. 
  

  

  Exsicc. 
  » 
  » 
  Aresch. 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  N:o 
  105, 
  320, 
  321. 
  

  

  f. 
  fragilis 
  Har 
  v. 
  (nob). 
  

  

  Dictyosiphon 
  fragilis 
  Harv. 
  in 
  Kiitz. 
  Spec. 
  Alg. 
  p. 
  485. 
  

   Descr. 
  Dictyosiphon 
  fragilis 
  Kiitz. 
  1. 
  c. 
  

   Fig. 
  » 
  » 
  » 
  Tab. 
  Phyc. 
  6, 
  t. 
  52. 
  

  

  Syn. 
  Dictyosiphon 
  foeniculaceus 
  « 
  Aresch. 
  Phyc. 
  Scand. 
  p. 
  369. 
  

   » 
  hippuroides 
  Gobi, 
  Algenfl. 
  Weiss. 
  Meer. 
  p. 
  66. 
  

  

  Kjellm. 
  Spetsb. 
  Thall. 
  2, 
  p. 
  38; 
  Algenv. 
  

   Murm. 
  Meer. 
  p. 
  46; 
  ex 
  parte. 
  

   » 
  » 
  Kleen, 
  Nordl. 
  Alg. 
  p. 
  34. 
  

  

  Anmärkning 
  vid 
  formerna. 
  Denna 
  art 
  är 
  i 
  polarhafvet 
  

   mindre 
  månggestaltad 
  än 
  följande, 
  men 
  uppträder 
  dock 
  äfven 
  

   den 
  under 
  åtskilliga 
  utmärkta 
  former, 
  af 
  hvilka 
  utom 
  den 
  

   typiska 
  en 
  särskildt 
  synes 
  mig 
  vara 
  karakteristisk 
  och 
  böra 
  

   framhållas. 
  Den 
  typiska 
  formen, 
  för 
  hvilken 
  jag 
  håller 
  den, 
  

   som 
  af 
  Areschoug 
  utdelats 
  under 
  N:o 
  105 
  i 
  Alg. 
  Scand. 
  

   exsicc, 
  är 
  den 
  allmännaste. 
  I 
  Norska 
  polarhafvet 
  förekommer 
  

   derjämte 
  en 
  annan, 
  i 
  hvilken 
  jag 
  trott 
  mig 
  igenkänna 
  den 
  af 
  

   Kiitz 
  in 
  g 
  diagnosticerade 
  och 
  afbildacle 
  B. 
  fragilis. 
  Genom 
  

   sin 
  lösare 
  konsistens, 
  sina 
  tätt 
  sittande, 
  grofva, 
  från 
  smal 
  bas 
  

   uppåt 
  i 
  tjocklek 
  tilltagande 
  grenar 
  afviker 
  den 
  betydligt 
  från 
  

   f. 
  typica 
  och 
  påminner 
  ej 
  obetydligt 
  om 
  en 
  Coilonema. 
  Fri- 
  

   stående 
  är 
  denna 
  form 
  icke. 
  Stundom 
  närmar 
  den 
  sig 
  så 
  myc- 
  

   ket 
  den 
  typiska, 
  att 
  en 
  gräns 
  är 
  svår 
  att 
  draga. 
  Den 
  i 
  det 
  

   egentliga 
  Ishafvet 
  vanligaste 
  formen 
  är 
  den, 
  som 
  är 
  utdelad 
  i 
  

   Aresch. 
  Alg. 
  Scand. 
  exsicc. 
  under 
  N:o 
  321. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  I 
  Norska 
  polarhafvet 
  är 
  arten 
  före- 
  

   trädesvis 
  litoral, 
  stundom, 
  liksom 
  i 
  andra 
  delar 
  af 
  polarhafvet, 
  

   sublitoral. 
  Den 
  går 
  icke 
  ned 
  till 
  något 
  betydligare 
  djup. 
  Den 
  

   växer 
  epifytisk 
  på 
  andra 
  alger, 
  mest 
  Chordaria, 
  men 
  träffas 
  ej 
  

   sällan 
  fäst 
  på 
  sten. 
  Vid 
  Norges 
  kust 
  förekommer 
  den 
  i 
  ganska 
  

   betydliga 
  individmassor. 
  Den 
  trifves 
  både 
  på 
  öppna 
  och 
  skyd- 
  

   dade 
  delar 
  af 
  kusten. 
  Vid 
  Norges 
  kust 
  bär 
  den 
  zoosporangier 
  

   hela 
  sommaren, 
  åtminstone 
  till 
  midten 
  af 
  september. 
  Vid 
  

   Spetsbergens 
  kust 
  har 
  jag 
  funnit 
  den 
  med 
  dylika 
  organ 
  både 
  

   sommar 
  (augusti) 
  och 
  vinter 
  (december). 
  

  

  Utbredning. 
  Känd 
  endast 
  från 
  polarhafvet 
  norr 
  om 
  A 
  tian- 
  

  

  