﻿334 
  KIEL 
  L 
  MA 
  K, 
  X 
  OR 
  B 
  A 
  IS 
  II 
  A 
  FVET 
  S 
  ALGFLOR 
  A. 
  

  

  bibehöll 
  sitt 
  karakteristiska 
  utseende 
  och 
  var 
  hela 
  tiden 
  stadd 
  

   i 
  tillväxt. 
  Vid 
  Nordland 
  en 
  bär 
  den 
  zoosporangier 
  under 
  som- 
  

   maren 
  , 
  vid 
  Finmarken 
  under 
  augusti 
  och 
  september, 
  vid 
  Spets- 
  

   bergen 
  under 
  juli 
  och 
  augusti, 
  vid 
  No 
  vaja 
  Semljas 
  vestkust 
  

   under 
  juli. 
  

  

  Utbredning. 
  Känd 
  från 
  polarhafvet 
  norr 
  om 
  Atlanten. 
  Ma- 
  

   ximum 
  af 
  freqvens 
  når 
  den 
  vid 
  Norges 
  nordkust. 
  Dess 
  nord- 
  

   ligaste 
  fyndort 
  är 
  Rawlingsbay 
  i 
  Smiths 
  Sound, 
  80° 
  20' 
  N. 
  Lat. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden, 
  allmän 
  och 
  

   ymnig, 
  Finmarken, 
  allmän 
  och 
  ymnig 
  vid 
  Maasö, 
  Gjesvaer, 
  

   Magerösundet, 
  Oxfjord 
  och 
  Talvik. 
  

  

  Grönlandshafvet 
  : 
  temligen 
  allmän, 
  men 
  ej 
  ymnig 
  vid 
  Spets- 
  

   bergens 
  nord- 
  och 
  vestkust. 
  

  

  Murmanska 
  hafvet: 
  Ryska 
  Lappmarkskusten, 
  lokal, 
  men 
  

   temligen 
  ymnig 
  vid 
  Novaja 
  Semljas 
  vestkust. 
  

  

  Hvita 
  hafvet: 
  antagligen 
  allmän 
  och 
  ymnig 
  (Jfr 
  G 
  o 
  bi 
  1. 
  c. 
  

  

  P 
  . 
  ii). 
  

  

  Bafflnsbay: 
  Cumberland 
  Sound, 
  icke 
  sällsynt, 
  Grönlands 
  

   vestkust 
  vid 
  Tessarmiut, 
  Lichtenau, 
  Neuherrnhut, 
  Godthaab, 
  

   Holstenborg, 
  Egedesminde, 
  Hunde 
  Islands, 
  Jakobshavn, 
  Claus- 
  

   havn, 
  Discoön, 
  Rittenbenk, 
  Sakkak, 
  Rawlingsbay; 
  sålunda 
  an- 
  

   tagligen 
  allmänt 
  utbredd 
  längs 
  hela 
  kusten 
  (Jfr 
  Croall 
  anf. 
  st.). 
  

  

  De 
  båda 
  anförda 
  formerna 
  hafva 
  samma 
  utbredning, 
  dock 
  

   är 
  enligt 
  min 
  erfarenhet 
  f. 
  flaccida 
  och 
  former, 
  som 
  stå 
  denna 
  

   närmast, 
  de 
  i 
  norden 
  vanligaste. 
  

  

  Dicttosiphon 
  Hispidus 
  Kjelhii. 
  

  

  Algenv. 
  Murm. 
  Meer. 
  p. 
  47. 
  

  

  Descr. 
  et 
  Fig. 
  Dictyosiphon 
  foeniculaceus 
  subspec. 
  hispidus 
  Kjellin. 
  Spetsb. 
  

  

  Thall. 
  2, 
  p. 
  39 
  et 
  t. 
  2, 
  fig. 
  1. 
  

   Syn. 
  Enteromorpha 
  ramulosa 
  Zeller, 
  Zweite 
  d. 
  Polarf. 
  p. 
  84; 
  sec. 
  spee. 
  

  

  Anmärkning 
  vid 
  arten. 
  G 
  o 
  bi 
  förmodar 
  denna 
  växt 
  vara 
  

   en 
  något 
  rikare 
  förgrenad 
  D. 
  foeniciäaceus 
  f. 
  flaccida. 
  Genom 
  

   sin 
  mjuka, 
  böjliga, 
  starkt 
  tubulösa 
  bål 
  påminner 
  clen 
  visser- 
  

   ligen 
  om 
  f. 
  flaccida, 
  men 
  afviker 
  dock 
  från 
  denna 
  dels 
  genom 
  

   mindre 
  zoosporangier 
  dels 
  genom 
  sin 
  egendomliga 
  förgrening. 
  

   Emellertid 
  måste 
  det 
  inom 
  ett 
  slägte 
  med 
  så 
  svagt 
  utpräglade 
  

   former, 
  som 
  Dictyosiphon 
  är, 
  i 
  viss 
  mån 
  bero 
  på 
  godtycke 
  om 
  

   en 
  gifven 
  form 
  skall 
  betraktas 
  såsom 
  varietet 
  eller 
  såsom 
  art. 
  

   Hvad, 
  som 
  mest 
  synes 
  mig 
  tala 
  för 
  att 
  den 
  är 
  mera 
  differen- 
  

   tierad 
  än 
  t. 
  ex. 
  f. 
  flaccida 
  och 
  andra 
  Dictyosiphon-foTmeT, 
  är 
  det, 
  

  

  