﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  

  

  349 
  

  

  smalna 
  något 
  mot 
  spetsen 
  och 
  sluta 
  vanligen 
  med 
  några 
  långa 
  

   hårceller. 
  Kortgrenarna 
  äro 
  cylindriska 
  eller 
  svagt 
  klubblika, 
  

   med 
  endokromrik 
  toppcell, 
  hvilken 
  nästan 
  alltid 
  slutligen 
  om- 
  

   danas 
  till 
  ett 
  zoosporangium. 
  

  

  Bålens 
  celler 
  äro 
  i 
  allmänhet 
  korta, 
  cylindriska 
  eller 
  svagt 
  

   tunnelika, 
  lika 
  långa 
  som 
  eller 
  ända 
  till 
  dubbelt 
  längre 
  än 
  

   tjocka. 
  Vanligen 
  äro 
  de 
  celler, 
  från 
  h 
  vilka 
  långgrenar 
  utgå, 
  

   korta. 
  Om, 
  såsom 
  ofta 
  är 
  fallet, 
  en 
  kortgren 
  utgår 
  från 
  en 
  

   cell, 
  som 
  är 
  längre 
  än 
  tjock, 
  står 
  grenen 
  nästan 
  alltid 
  på 
  längd- 
  

   väggens 
  miclt. 
  Hufvudaxelns 
  tjocklek 
  uppgår 
  till 
  ungefär 
  50/;. 
  

   Cellerna 
  äro 
  med 
  undantag 
  af 
  hårcellerna 
  rika 
  på 
  kornigt, 
  

   jemnt 
  fördeladt 
  endokrom 
  (fig. 
  1). 
  

  

  Med 
  hänsyn 
  till 
  zoosporangiernas 
  utveckling 
  och 
  deraf 
  

   följande 
  anordning 
  råder 
  mycket 
  stor 
  vexling. 
  Genom 
  fig. 
  

   2 
  — 
  12 
  har 
  jag 
  afbilclat 
  cle 
  vanligaste 
  af 
  dessa 
  olika 
  utvecklings- 
  

   modi. 
  Stundom 
  äro 
  dessa 
  organ 
  så 
  anordnade 
  som 
  hos 
  P. 
  

   Moralis 
  (fig. 
  2—3). 
  En 
  modifikation 
  häraf 
  anger 
  fig. 
  4, 
  som 
  

   visar, 
  att 
  i 
  en 
  gren 
  icke 
  blott 
  de 
  öfversta, 
  utan 
  alla 
  cellerna 
  

   slutligen 
  omdanas 
  till 
  zoosporangier. 
  Understundom 
  är 
  det 
  blott 
  

   toppcellen 
  af 
  en 
  gren, 
  denna 
  må 
  vara 
  en- 
  eller 
  fjercellig, 
  som 
  

   blir 
  ett 
  zoosporangium 
  (fig. 
  .9). 
  Ofta 
  inträffar 
  det, 
  att 
  ett 
  större 
  

   eller 
  mindre 
  antal 
  celler 
  undergår 
  en 
  delning 
  genom 
  longitudi- 
  

   nela 
  eller 
  sneda 
  väggar 
  och 
  att 
  det 
  är 
  de 
  genom 
  denna 
  del- 
  

   ning 
  uppkomna 
  dottercellerna, 
  som 
  blifva 
  till 
  zoosporangier 
  

   (fig. 
  5, 
  7, 
  8, 
  10, 
  12). 
  Understundom 
  är 
  härvid 
  delningen 
  och 
  

   zoosporangieutvecklingen 
  sådan, 
  att 
  zoosporangierna 
  komma 
  

   att 
  bilda 
  kransar 
  (fig. 
  11). 
  Zoosporernas 
  utträngande 
  har 
  jag 
  

   icke 
  sett. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  Anträffad 
  sublitoral 
  på 
  2 
  — 
  3 
  famnars 
  

   djup 
  på 
  öppen 
  kust. 
  Vid 
  Norges 
  kust 
  uppträder 
  den 
  stundom 
  

   i 
  betydliga 
  individmassor. 
  Här 
  är 
  den 
  funnen 
  med 
  nästan 
  

   mogna 
  zoosporangier 
  under 
  början 
  af 
  augusti. 
  

  

  Utbredning. 
  Tillhör 
  polarhafvets 
  både 
  atlantiska 
  och 
  ark- 
  

   tiska 
  område 
  och 
  synes 
  hafva 
  vidsträckt 
  utbredning 
  inom 
  det 
  

   senare. 
  Ymnigast 
  är 
  den 
  dock 
  i 
  Norska 
  polarhafvet. 
  Dess 
  

   nordligaste 
  fyndort 
  är 
  Mosselbay 
  vid 
  Spetsbergens 
  nordkust, 
  

   Lat. 
  N. 
  79° 
  53'. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet 
  : 
  Finmarken, 
  temligen 
  allmän 
  

   och 
  }mmig 
  vid 
  Maasö. 
  

  

  Grönlandshafvet: 
  Dunö 
  och 
  Mosselbay 
  vid 
  Spetsbergens 
  kust. 
  

  

  Sibiriska 
  Isliafvet: 
  temligen 
  ymnig 
  i 
  Aktinia 
  viken. 
  

  

  Baffinsbay: 
  Hunde 
  Island 
  vid 
  Grönlands 
  vestkust, 
  om, 
  så- 
  

   som 
  jag 
  anser 
  sannolikast, 
  Ectocarpus 
  Landsburgii 
  är 
  denna 
  art. 
  

  

  