﻿TEG 
  A-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  ARBETEN. 
  369 
  

  

  träffat 
  den 
  dels 
  på 
  den 
  sublitorala 
  regionens 
  öfre 
  del 
  nära 
  

   ebbranden, 
  dels 
  på 
  betydligt 
  (10 
  — 
  15 
  famnars) 
  djup, 
  fäst 
  på 
  

   stenar, 
  på 
  snack- 
  eller 
  musselskal, 
  både 
  på 
  öppen 
  och 
  skyddad 
  

   kust. 
  Ofta 
  finner 
  man 
  den 
  här 
  drif 
  vande 
  lös 
  på 
  vattenytan 
  i 
  

   stora 
  massor 
  eller 
  uppkastad 
  på 
  stranden. 
  Vid 
  Spetsbergens 
  

   kust 
  äro 
  zoosporförande 
  exemplar 
  samlade 
  i 
  augusti. 
  

  

  Utbredning. 
  Arten 
  har 
  sitt 
  freqvensmaximum 
  i 
  Norska 
  

   polarhafvet. 
  I 
  öfriga 
  delar 
  af 
  polarhafvet 
  är 
  den 
  sparsam 
  och 
  

   har 
  här 
  ringa 
  utbredning. 
  Dess 
  nordligaste 
  fyndort 
  är 
  Fair- 
  

   haven 
  vid 
  Spetsbergens 
  nordvestkust, 
  Lat. 
  N. 
  79° 
  49'. 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden, 
  ymnig, 
  Fin- 
  

   marken 
  vid 
  Maasö, 
  Gjesvser 
  och 
  Talvik, 
  allestädes 
  ymnig 
  och 
  

   temligen 
  allmän. 
  

  

  Grönlandshafvet 
  : 
  Spetsbergens 
  nordvestkust, 
  sällsynt. 
  

  

  MurmansJca 
  ha/vet: 
  Ryska 
  Lappmarkens 
  kust, 
  No 
  vaja 
  

   Semljas 
  vestkust, 
  här 
  endast 
  ett 
  par 
  fragmentariska 
  exemplar 
  

   funna 
  uppkastade 
  på 
  stranden. 
  

  

  Hvita 
  liafvet: 
  antagligen 
  allmän. 
  

  

  Baffinsbay 
  : 
  Grönlands 
  kust 
  enligt 
  exemplar 
  i 
  Köpenhamns 
  

   musei 
  herbarium 
  utan 
  närmare 
  angifven 
  lokal. 
  

  

  MONOSTBOMA 
  CfilSPATUM 
  nob. 
  

  

  M. 
  fronde 
  callo 
  radicali 
  adnato, 
  menibranacea, 
  obovata, 
  obscure 
  viridi 
  

   nigrescente. 
  margine 
  lacerato 
  et 
  crispo, 
  inferne 
  170, 
  superne 
  50 
  y. 
  crassa; 
  

   parte 
  rnonostroinatica 
  e 
  cellulis 
  in 
  sectione 
  frondis 
  transversa 
  lumina 
  qva- 
  

   drangularia 
  35 
  ,«. 
  älta, 
  15—35 
  ,«. 
  lata 
  praebentibus 
  contexta. 
  Tab. 
  28, 
  fig. 
  11—13. 
  

  

  Beskrifning. 
  Arten 
  hör 
  till 
  samma 
  sektion 
  af 
  slägtet 
  Mo- 
  

   nostroma 
  som 
  31. 
  fuscum 
  och 
  M. 
  Blyttii. 
  Jag 
  har 
  endast 
  funnit 
  

   tre 
  exemplar, 
  hvilka 
  alla 
  öfverensstämma 
  på 
  det 
  närmaste. 
  

   Det 
  största 
  af 
  dem 
  är 
  af 
  bildad 
  t 
  i 
  naturlig 
  storlek 
  (tan. 
  28, 
  fig. 
  

   11). 
  Det 
  är 
  4 
  cm. 
  långt 
  och 
  upptill, 
  der 
  dess 
  bredd 
  är 
  störst, 
  

   1,5 
  cm. 
  bredt. 
  Till 
  omkretsen 
  är 
  det 
  liksom 
  de 
  öfriga 
  om- 
  

   vändt 
  äggrundt. 
  Kanten 
  är 
  sargad 
  och 
  starkt 
  krusig, 
  färgen 
  

   mörkgrön, 
  nästan 
  svartgrön, 
  svartnande 
  vid 
  växtens 
  torkning. 
  

   Vidfästningsorganet 
  utgöres 
  af 
  en, 
  i 
  förhållande 
  till 
  växten, 
  

   stor 
  callus 
  radicalis. 
  Stipes 
  är 
  kort, 
  men 
  distinkt 
  (fig. 
  11): 
  

   Större 
  delen 
  af 
  bålen 
  är 
  bildad 
  af 
  klubbformiga 
  celler 
  med 
  i 
  

   genomskärning 
  nästan 
  fyrkantiga 
  klubbhufvuden. 
  Dessa 
  in- 
  

   taga 
  bålens 
  ena, 
  skaften 
  den 
  andra 
  ytan 
  (fig. 
  13). 
  Upptill 
  

   är 
  bålen 
  monostromatisk, 
  bildad 
  af 
  i 
  genomskärning 
  fyrsidiga 
  

   celler, 
  h 
  vilkas 
  bredd 
  är 
  lika 
  stor 
  som, 
  eller 
  mindre 
  än 
  höjden. 
  

   Cellrummens 
  hörn 
  äro 
  svagt 
  afrundade. 
  Endokromet 
  täcker 
  

   icke 
  hela 
  väggen. 
  Ytterväggen 
  är 
  jemförelsevis 
  tunn. 
  Vid 
  

  

  Bd 
  III. 
  24 
  

  

  