﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VETENSKAPLIGA 
  AltBETEN. 
  

  

  375 
  

  

  ligen 
  olika 
  och 
  äfven 
  blifvit 
  beskrifna 
  såsom 
  olika 
  arter. 
  Så 
  

   höra 
  under 
  arten 
  i 
  denna 
  uppfattning 
  Conferva 
  arcta 
  Har 
  v., 
  

   C. 
  centralis 
  Lyngb. 
  och 
  kanske 
  alla 
  af 
  den 
  Cladophor 
  «-grupp, 
  

   hvilken 
  Ku 
  t 
  z 
  in 
  g 
  (i 
  Spec. 
  Alg.) 
  kallar 
  Comosce, 
  men 
  åtmin- 
  

   stone 
  Cl. 
  strida, 
  Cl. 
  comosa, 
  Cl. 
  vauchericeformis 
  och 
  Cl. 
  saccu- 
  

   lifera. 
  Enligt 
  Areschoug 
  och 
  Harvey 
  är 
  o 
  de 
  dock 
  att 
  anse 
  

   för 
  samma 
  art 
  i 
  olika 
  utvecklingsstadier 
  och 
  under 
  olika 
  for- 
  

   mer. 
  Under 
  dessa 
  två 
  stora 
  auktoriteters 
  mening 
  måste 
  jag 
  

   för 
  tillfället 
  underordna 
  min 
  egen. 
  

  

  Lefnadsförhållanden. 
  Inom 
  Norska 
  polarhafvet 
  är 
  arten 
  

   litoral, 
  i 
  öfriga 
  delar 
  af 
  polarhafvet, 
  så 
  vidt 
  jag 
  känner, 
  van- 
  

   ligen 
  sublitoral, 
  växande 
  på 
  2 
  — 
  10 
  famnars 
  djup, 
  i 
  hvardera 
  

   fallet 
  än 
  epifytisk 
  på 
  andra 
  alger, 
  än 
  och 
  oftast 
  fäst 
  på 
  sten, 
  

   pålar 
  o. 
  d. 
  Den 
  trifves 
  både 
  på 
  öppen 
  och 
  skyddad 
  kust, 
  

   ■såväl 
  i 
  fullt 
  salt 
  som 
  i 
  något 
  bräckt 
  vatten. 
  Vid 
  Norges 
  

   nordkust 
  växer 
  den 
  mestadels 
  sällskaplig 
  i 
  större 
  individmas- 
  

   sor, 
  i 
  det 
  egentliga 
  Ishafvet 
  har 
  jag 
  alltid 
  funnit 
  den 
  växa 
  i 
  

   enstaka 
  exemplar. 
  Vid 
  ett 
  tillfälle 
  har 
  jag 
  träffat 
  en 
  med 
  Con- 
  

   ferva 
  centralis 
  närmast 
  öfverensstämmande 
  form 
  ligga 
  lös 
  på 
  

   bottnen 
  inom 
  sublitoralregionen. 
  Vid 
  Spetsbergens 
  nordkust 
  

   förekommer 
  växten 
  året 
  om, 
  äfven 
  under 
  vintern. 
  Under 
  

   denna 
  tid 
  fann 
  jag 
  aldrig 
  några 
  yppiga 
  individ 
  af 
  den, 
  men 
  

   dock 
  fullt 
  lifskraftiga 
  och 
  stadda 
  i 
  utveckling. 
  Kraftigast 
  ut- 
  

   vecklar 
  den 
  sig 
  här 
  dock 
  under 
  sommarmånaderna. 
  Zoospor- 
  

   förande 
  exemplar 
  har 
  jag 
  funnit 
  i 
  augusti 
  vid 
  Spetsbergens 
  

   och 
  Finmarkens 
  kust. 
  

  

  Utbredning. 
  En 
  i 
  polarhafvet 
  vidsträckt 
  utbredd 
  art. 
  Sitt 
  

   freqvensmaximum 
  har 
  den 
  vid 
  Norges 
  nordkust. 
  Dess 
  nord- 
  

   ligaste 
  säkra 
  fyndort 
  är 
  Low 
  Island 
  vid 
  Spetsbergens 
  nordkust, 
  

   Lat. 
  N. 
  80° 
  20'.' 
  

  

  Fyndorter: 
  Norska 
  polarhafvet: 
  Nordlanden; 
  Tromsö 
  amt 
  

   vid 
  Tromsö, 
  Renö 
  och 
  Karlsö 
  ; 
  Finmarken: 
  Maasö, 
  Gjesvser, 
  

   Mageröns 
  sydkust, 
  Talvik, 
  öfverallt 
  allmän 
  och 
  ymnig. 
  

  

  Grönlandshafvet 
  : 
  Beeren 
  Eiland, 
  Spetsbergens 
  nord- 
  och 
  

   Testkust, 
  allmänt 
  utbredd, 
  men 
  mycket 
  sparsam. 
  

  

  Murmanska 
  hafvet: 
  flerestädes, 
  men 
  mycket 
  sparsam 
  vid 
  

   Testkusten 
  af 
  Novaja 
  Semlja 
  och 
  Waigatsch. 
  

  

  Hvita 
  hafvet: 
  Solowetzki-öarna. 
  

  

  Karisha 
  hafvet: 
  sparsam 
  i 
  Aktinia- 
  viken. 
  

  

  Baffinsbay: 
  Cumberland 
  Sound, 
  allmän, 
  Grönlands 
  vest- 
  

   kust, 
  antagligen 
  allmänt 
  utbredd. 
  Känd 
  från 
  Tessarmiut, 
  Na- 
  

   nortalik, 
  Kakortok, 
  Julianeshaab, 
  Ameralik, 
  Neuherrnhut, 
  Godt- 
  

  

  