KOXGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:o 6. 43 



cellens lif. Uti den yngre vexten torde interstitial-cellernes endochrom förekomma i ett tillstånd, då 

 protoplasinan utgjorde dess väsendtligaste del. Uti den äldre vexten, der deras endochrom blånade, 

 torde de hafva öfvergått, eller varit på väg att öfvergå till de stora cellernes functioner. Om dessa 

 under en period fyllas med ett innehåll, som har character af stärkelse, så kunna de under andra, då 

 denna är förbrukad eller förvandlad, förekomma tomma; måhända öfvergår protoplasman då åter till ny 

 verksamhet, hvarigenom kanske möjliggöres en öfvergång af vissa äldre interstitial-celler till de stora 

 eellerne. Likasom stärkelse och sockerhaltiga ämnen synas hos högre vexter aflösa hvarandra, allt 

 efter som de dem innehållande delarne skola öfvergå till hvila eller utveckling, så kunde man kanske 

 ifrågasätta huruvida icke hos Florideerne analoga förändringar föregå i cellernes innehåll, och att öfver- 

 oånoame äfven här förmedlas oenom ett qväfvehaltifft ämne. 



Såsom stöd för ett sådant antagande skall jag tillåta mig anföra ännu några observationer. 

 Hos Kallymenia såg jag de inre eellerne hos den sterila vexten upptagne af ett ämne, som vid till- 

 sats af jod antog en utpregladt blå färg. Kapselfruktens nucleus utbildas hos Kallymenia mera ome- 

 delbart af de inre eellerne i fröns; och i den fertila vexten såg jag också endochromet i moder- 

 ?ellerne till nucleus. vid tillsats af jod, antaga den i gult stötande färg, hvilken en till ny verksamhet 

 öfvergående hvilo- cells endochrom gerna antager, men de mognande gemmidierna blånade. Hos 

 Dast/a, der de båda slagen fortplantningsorganer utbildas inom yttre, sins emellan lätt åtskiljda fruk- 

 ter, och der delarne lätt kunna observeras, ser man alla de omslutande eellerne både i pericarpiet 

 och stichidiet vid tillsats af jod antaga en i gult stötande färg; men mognande både gemmidier och 

 sporer, som hafva ett intensivt färgadt endochrom, antaga en blå färg i motsats till yngre sterila 

 celler, som hafva ett intensivt färgadt endochrom, hvilka i stället gulna. Sporer och gemmidier, äm- 

 nade till en period af hvila, få också under sin hvilotid ett innehåll, som synes motsvara den hvi- 

 Jande sterila cellens. Hos andra Florideer har jag öfverallt sett motsvarande förhållanden: under 

 det placenta-cellernes endochrom gulnar eller blir mera brunt, så antaga sjelfva fortplantnings-krop- 

 parne en i blått stötande färg. 



Jag har nedanför sökt visa att hos många Florideer finnas 2:ne, i olika längdriktning sig 

 utvecklande cellsystemer, ett uppåt med den yttre delen sig utvecklande; ett nedåt tillvexande 

 och sednare tillkommet, ofta förekommande under form af hyphalika trådar. Jemföras de anato- 

 miska elementerne af dessa olika systemer med hvarandra, så synes det tillhöra det ena att inom ett 

 relativt rymligare inre innehålla mera endochrom, hvilket åtminstone i yngre tillstånd är färgadt; 

 inom de hyphalika trådarnes tjocka och fasta membran finnes ofta ett mycket trångt inre rör, inom 

 hvilket ett mörkare pigment synes förekomma. Af hvad beskaffenhet detta är, torde vara svårt att 

 afgöra. Om de hyphalika trådarne fungera som rötter, så kunde man kanske ifrågasätta om icke 

 deras innehåll vore afsedt att öfverföras till det andra systemets kortare och yttre celler, för att i 

 dem undergå sin nödiga förvandling. 



o o o 



8. Om förbindelsen emellan olika celler och medlen derför. 



Det har redan blifvit anmärkt att hos många Florideer olika celler synas hafva olika innehåll, 

 och att man redan häraf torde kunna sluta att de olika eellerne hafva olika functioner och hvar på 

 sitt sätt samverka för vextens gemensamma ändamål. Dessa celler måste då också antagas stå i mer 

 eller mindre directa förbindelser med hvarandra, och upptaga eller utbyta med hvarandra delar af 

 cellinnehållet. Att dylika utbyten förekomma, derför tala flera förhållanden i Florideernes organisation. 



Lefvande fullkomligt nedsänkte i ett mer eller mindre salt vatten, och hopfogade af celler, 

 hvilkas membraner synas vara väl egnade att upptaga och genomträngas af vätskor, torde Florideerne 

 kunna antagas tillhöra de vexter, der osmotiska krafter lättast skola åstadkomma utbyten emellan 

 olika cellers innehåll. Såsom bevis derför torde kunna åberopas den stora lätthet, hvarmed både 

 friska exemplar, som vid hafvets utfallande intorkat, vid dess stigande åter upplefva, och aldeles torra 

 exemplar åter antaga sitt nästan lefvande och friska utseende, då de åter nedläggas i vatten. Må- 



