44 J. G. AGARDH, FLORIDE ERNES MORPHOLOGI. 



hällda kan det antagas blifva en följd af samma membranens egenskaper, att der öfverfylda celler 

 omgifva ett intercellular-rum också till detta en del af cellinnekållet kan afgifvas. I sjelfva verket 

 tror jag mig hafva sett att hos många Florideer intercellular-rum men fyllas af ett endochrom, och 

 att, antagligen genom dettas egen verksamhet, detsamma sednare omgifves med en membran och så- 

 lunda öfvergår till en sjelfständig cell. Jag har kallat sådane celler interstiti al-celler, och jag har 

 trott mig se dem mycket ofta förekomma hos vissa slägten (Gallophyllis) eller större grupper (Bho- 

 domelece). Genom sjelfva sitt bildningssätt böra interstitial-cellerne ofta få en egendomlig form, i det 

 de få ett större lumen der, hvarest flera cellers tillrundade hörn lemna något mellanrum, men der- 

 ifrån synas utdragne i spetsar, hvilka såsom kilar intränga emellan de sammanstötande cellernes sidor 

 (jfr Tab. XIV. fig. 2 och 6. Tab. XXXII. hg. 26 och Tab. XXXIII. fig. 26 a, 23 b, 29). I den mån 

 intercellular-rummet fylles med endochrom måste de fina spetsarne uttänjas och förlängas samt spet- 

 sarne från olika intercellular-rum slutligen mötas. Om de sålunda sammanflytande intercellular-rum- 

 men sednare omgifvas med egen membran, skola de af dem bildade interstitial-cellerne sammankoplas 

 till sammanhängande nätlikt förenade cellsystemer. som utikring öfverallt omgifva de ursprungliga 

 cellerne. Interstitial-cellernes sammanhängande nät torde sålunda kunna bilda ett Communications- 

 system emellan öfre och nedre, yttre och inre delar af samma vext. 



Hos Florideerne förekommer derjemte en mer eller mindre riklig tupfelbildning. Tapphålen 

 förekomma som mer eller mindre fina rör-, hvilka på tvären genomgå de vanligen tjocka och lamel- 

 lösa cellmembranerne. Det till cellens innervägg sig anslutande endochromet kan antagas iemväl in- 

 tränga uti och utfylla tapphålets kanal. Då endochromets sega vätska här antagligen qvarhålles star- 

 kare än vid andra delar af cellväggen, så ser man ofta att då endochromet vid någon störande in- 

 verkan sammandragits mot cellens inre, det dock likasom utdraget i spetsar sammanhänger med tiipfel- 

 gångarne. Spetsarne angifva på detta sätt ofta de ställen, der tupfelgångarne förekomma. Hos Po- 

 lysiphonier med korta led kan man stundom få se central-siphonens endochrom löpande ut i lika 

 många spetsar som der finnas pericentrala siphoner, antydande befintligheten af en tiipfelgång till 

 hvarje (jfr Tab. XXXIII, fig. 4—5). 



Hos trådformiga Florideer, som sammansättas af leder hvilka stå botten mot botten öfver hvar- 

 andra, finnes ofta ett gröfre tapphål i miclten af det diaphragma, som särskiljer lederne (jfr Tab. III. 

 fig. 6, 7 hos Ballia callitricha, Tab. III. fig. 14 hos Ceramium circinnatum). Det har ofvanför blifvit 

 omnämndt att det stundom lyckats mig hos Ceramii-former afkläda hela cuticulan med deri inbäd- 

 dadt cortical-lager, så att de inre ledcellerne legat nakne; man såg då dessas membran såsom en 

 conisk utbukning omgifva det bottnens midt genomgående tiipfelröret (jfr Tab. III. fig. 19. Hos 

 Dudresnaja coccinea (jfr Tab. XVI. fig. 8), hvars leder i hufvudtråden synas åtskiljas af den yttre 

 cellväggens tjocka gelatinösa och genomskinliga diaphragma, har jag genom behörig inställning kunnat 

 på yngre exemplar se de inre ledcellernes membraner utdragne till coniska spetsar, hvilka mötas i 

 det pellucida diaphragmats midt och der förena de båda cellernes inom de coniska spetsarne befint- 

 liga tapphål. Den bestämda plats och regelbundna structur, som sålunda förekommer, torde väl kunna 

 antagas såsom bevis för att tapphålen hafva sin bestämda och vigtiga function för cellernes förbin- 

 delser med hvarandra. 



Hvarken hos Ceramium eller hos Dudresnaja såg jag på något annat ställe af cellväggen nå- 

 gon antydan till tupfelbildning; och icke heller hos någon annan Alg, som är sammansatt af en enda 

 rad botten mot botten öfver hvarandra stälda celler, har jag sett någon ttipfeladparat i sidoväggarne. 

 Redan denna omständighet synes antyda att tapphål endast förekomma der 2:ne celler närmats intill 

 hvarandra; men der detta skett under cellernes första bildningsperiod, der torde ock ofta ett tapphål 

 kommit till utveckling. Likasom det hos Florideernes yttre delar förekommer att, der 2:ne delars 

 mjuka och gelatinösa yttre membraner närmas och pressas emot hvarandra, de ofta likasom samman- 

 klibbas och sammanvexa, så torde man äfven, och kanske med än mera skäl, kunna vänta att i det 

 inre af vexten dylika sammanvexningar böra förekomma. Utbytet af ämnen cellerne emellan skall 

 då ock antagligen inträda der, hvarest de unga membranerne förenats, och en tiipfelgång här komma 

 till utveckling. Förstoras de förenade cellerne likformigt, så böra väl tapphålen förekomma under 



