46 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



Mellan blindändarne med gulnande endochrom från det inre nätet, och de med blånande från det 

 yttre trodde jag mig se der de sammanträffade stundom ett mellanrum, stundom syntes cle i hvar- 

 andra öfvergående. 



Hos Vidalia spiralis (jfr Tab. XXXIII. fig. 29), som vid ett tvärsnitt visar de inre cellerne 

 i bladet temligen stora och tillrundade samt omgifna af tjocka lamellösa membraner af mera slemmig 

 beskaffenhet (och äfven stundom visa sig likasom på tvären strierade i radiens riktning), såg jag 

 det slemmiga endochromet utlöpande i tiipfelrören. Vid rörets mynning, i gränslinien emellan de 

 båda cellerne, fanns en intercellulai--gång med större lumen, mot hvilken de båda ttipfeländarne syntes 

 utgå. Från den här vidgade intercellular-gången, som syntes i tvärsnitt, såg jag finare rör förlänga 

 sig, hvilka i transversel riktning syntes utlöpa emellan cellerne, och bilda likasom ett system af finare 

 rör, sammanbindande inre och yttre delar af bladet. Vid tillsats af jod såg jag rören fylda af ett 

 ljusgult endochrom, som gjorde dem ganska synliga. Det var således här mycket tydligt att endo- 

 chromet inom de stora cellerne stod genom tiipfelrören i förbindelse med det utanför cellerne befint- 

 liga nätet af interstitial-celler, hvilka till följe af sitt bildningssätt — såsom uppkomne af mellan cel- 

 lerne uttänjda gångar — torde stå i förbindelse med hvarandra och sålunda sannolikt utgöra directare 

 vägar emellan så väl öfre och nedre, som inre och yttre delar af bladet. 



Det ofta förekommande förhållandet, att endochrom-massorne i de placentariska cellerne för- 

 enas genom anastomoser och stundom äfven sammansmälta till stora massor, har utan tvifvel sitt 

 bestämda ändamål. Jag har antagit att detta vore att åt placentan bereda tillgång till nödigt ma- 

 terial för den relativt starka utveckling af delar, som derifrån skola hemta näring. Ar detta fallet, 

 så torde också härifrån kunna hemtas ett bevis för tupfelgångarnes vigtiga functioner i Florideernes 

 lif. Samma vigtiga function torde hos andra i viss mån öfvertagas af interstitial-cellerne; hos några 

 (Vidalia spiralis, Callophyllis m. fl.) synes det som tiipfelgångar och interstitial-celler skulle vara 

 stälda i directare förbindelse med hvarandra och samverka för samma mål. 



9. Om de olika sätt hvarpå cellerne bildas. 



Hos Algerne, der de yttre delarne ofta utgöras af enkla cellrader, har man kanske lättare än 

 hos många andra grupper att iakttaga olikheter i sättet för cellbildningen; och de ofta relativt mindre 

 olikheterne få här likasom en större betydelse, i det vextens yttre architectonik dermed kan stå i sam- 

 band. För de olikheter, som jag trott mig finna hos Florideerne, skall jag här söka redogöra. 



a) Cellbildning genom delning. Hos många af de enkla Conferverne (Gonf. cerea m. fl. 

 = slägtet Lychcete) synas alla ledcellerne (med undantag måhända af fotledet) hafva förmåga att för- 

 längas till ungefär dubbelt sin normala längd och inom hvarje af de förlängda cellerne bilda 2:ne 

 nya celler, som åter kunna förlängas och delas. De lamellösa yttre cellväggarne synas sålunda allt- 

 jemt kunna förlängas, hvarunder den yttre skiktningen successivt oblitereras, i det de yttre lamellerne 

 öfverföras till vextens cuticula. Bland Florideerne förekommer, så vidt jag känner, icke något exem- 

 pel på en dylik förlängning och delning af vanliga ledceller i de inre eller yttre trådar, som utgöra 

 delar af deras fröns. Uti den beskrifvande algologien begagnas också ofta proportionen emellan le- 

 dernes längd och tvärdiameter som character för olika arter. Deremot känner man flera exempel 

 derpå, att den utvuxna vegetativa ledcellen, i sammanhang med fruktbildning, kan delas. Så före- 

 kommer hos Duäresnaja (jfr Tab. XVI. fig. 3 — 5 vid f och ff) och hos flera slägten, som blifvit hän- 

 förde till Dumontiaceerne (jfr Tab. XVII. fig. 4 — 5 vid p; fig. 9 — 10 och 11 vid p; fig. 15 vid p), att lång- 

 sträckta ledceller kunna delas i ett antal korta, runda eller elliptiska, öfver hvarandra i en rad stälda 

 dotterceller, hvilka blifva till placenta celler för gemmidiernes derifrån utskjutande grupper. Hos 

 Pandorea (Tab. I. fig. 3) delas ett utvuxet led (det näst öfversta) i 2:ne nya, deraf det öfre blir till 

 modercell för ytterligare cellbildningar. Hos några Dumontiaceer har jag trott mig tydligt nog kunna 

 se att delningen sker icke genom ett från modercells-väggen utgående diaphragma, utan genom bild- 

 ning af fria celler; och äfven på andra ställen hos Florideerne, der en delning af celler förekommer, 



