48 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



är det ofta svårt att urskilja en nucleus; jag har trott det kunna ifrågasättas huruvida icke här hela 

 endochromet stundom fungerade såsom nucleus. 



De här valda exemplen på cellers uppkomst genom delning antyda redan vissa olikheter, som 

 utan tvifvel hafva sin betydelse. Den ledcell som delas i en LycJmte-tråä i 2:ne nya celler, likasom 

 den polygonala cell, som i det plana bladet af en Nitophyllum delas genom ett mot paginalsidorne 

 verticalt diaphragma, de äro jemförelsevis utvuxne och fullfärdige celler, som blott före delningen 

 blifvit förstorade och derefter delas i 2:ne nya celler, hvilka äro både sins emellan och med moder- 

 cellen till functioner och betydelse likstälda. Men när toppledet hos en grenig Conferva delas i en 

 ledcell och en toppcell, när cortical-cellen hos en Nitophyllum delas genom ett med ytorne parallelt 

 diaphragma uti en inre, icke vidare tillvexande innercell, och en yttre mot ytan åter förstorad och 

 åter delad cortical-cell, så är det här jemväl relativt fullfärdiga celler, som delas i hälfter, men här 

 af olika betydelse, den ena med relativt afslutad tillvext, den andra fortvexande och ofta åter upp- 

 tagande samma cellbildnings-process. När en ledcell hos Polysiphonia delas i 4 eller flera inre celler, 

 som utbildas till ledets siphoner, så blifva de nybildade cellerne till form och betydelse likstälda 

 delar. Men när ledceller hos en- Geramium delas åter i flera celler, så blifva dessa celler olika både 

 till form och functioner; den ena af de nybildade cellerne förblifver odelad och utvecklas till den 

 relativt mycket stora cylindriska cell, som bildar den utvuxna trådens axila del (ledet); de öfrige 

 blifva vida mindre och utbildas, under ytterligare celldelning, till det corticala lager, som omgifver 

 den axila cellradens genicula. Annorlunda åter är förhållandet i det grenbildande toppledet hos en 

 Ceramium: det delas icke i likhet med det axelbildande i 2:ne till betydelse olika delar — uti en 

 toppcell och en ledcell — utan i 2:ne till betydelse lika delar. Dessa lika delar uppkomma icke 

 inom en relativt utbildad cell, deraf de kunna sägas utgöra delar, utan de anläggas i en relativt ung 

 och sjelf nybildad cell och de antaga inom denna en ställning eller åtminstone de utskjuta mycket 

 snart i riktningar, som antyda att de likasom begynna ett nytt cellcystem — tvillinggrenarnes. Huru- 

 vida det diaphragma, som sålunda delar toppledet, är ett mot den föregående axeln verticalt (hos 

 Bictyota), eller dottercellerne ställas snedt mot hvarandra (hos arter af Geramium) torde knappast 

 hafva någon större betydelse, enär i de nya delarne förhållandena snart utjemnas. Dichotomi torde 

 väl i allmänhet kunna antagas såsom en i toppledet föregående cellbildning, dervid de 2:ne till func- 

 tioner lika delarne mycket snart utskjuta i en från moderledets system olika riktning. 



b) Cellbildning genom förgrening. Redan Mohls observationer på Conferva glomerata 

 visade att alla de celler, som finnas nedanför toppledet (efter någon sträckning) icke vidare tillvexa 

 i samma riktning; en ledcell är till sin utveckling så att säga afslutad; skall den utvecklas vidare, 

 sker det i en ny riktning; det är likasom en ny act, och denna synes inledas genom en förändring 

 af cellmembranen på ett för hvarje art bestämdt ställe; membranen likasom uppluckras och uttänjes 

 på detta ställe, under det hela den öfriga delen af cellens membran synes förblifva oförändrad; den 

 oförändrade delen förblifver också i sin förra ställning till det cellsystem den tillhör, under det den 

 tillvexande antager en ny riktning och ger sig dermed tillkänna såsom anläggande ett annat cell- 

 system; cellgrenen skiljer sig från cellstammen, såsom den yttre grenen från sin stam. Det gifves 

 Alger, hos hvilka de på den yttre stammen förekommande grenarne förblifva cellgrenar (JBryopsis, 

 Gaulerpa m. fl.); hos de flesta skiljes snart cellgrenen från sin cellstam genom ett utveckladt dia- 

 phragma. Detta diaphragma är vanligen transverselt mot grenens längdriktning, likasom det stun- 

 dom förekommer höjdt något öfver grenens bas; man skulle således kunna säga, att diaphragmat 

 snarare tillhör grenen än stammen. 



Det har redan blifvit anmärkt att det ställe, der en cellförgrening förberedes, är ett för hvarje 

 art bestämdt — nemligen nedanför det diaphragma, hvilket en gång afskiljde ledcellen från den cell, som 

 då var toppcell. Hos en del Conferver (C. glomerata, C. fracta, G. Hutchinsice) sker förgreningen i 

 flera på hvarandra följande leder ensidigt, och med en enda gren från hvarje grenbildande cell; hos 

 andra (C. rectangidaris, G. composita) sker förgreningen samtidigt, eller nästan samtidigt, på 2:ne hvar- 

 andra motsatta sidor; hos åter andra (G 1 , rupestris, C. catenata, C. prolifera) bildas flera grenar, och 

 väl då vanligast den ena efter den andra genom successiva utvidgningar af membranen på olika 



