54 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



d) Celler bildade inom andra celler och mera omedelbart af delar af proto- 

 plasman, så att modercellens membran icke synes förblifva ingredierande del af 

 dottercellerne. 



Det har redan blifvit anmärkt att i Florideernes celler förekommer ett ämne, som väl är jem- 

 förligt med protoplasman hos andra vexter. Uti större celler förekommer det än såsom ett mera 

 amorpht lager anslutande sig till cellens innervägg, än utdraget till trådar, vid hvilkas anastomoser 

 stundom förekomma gryniga coagulationer. Uti nybildade celler torde det utgöra en betydligare del 

 af endockromet. Vid tillsats af jod antager detta ämne en blekare gulaktig färg. 



Der protoplasman utbildat en mera bestämdt limiterad cellkärna, är det väl ofta denna som 

 efter föregående delning inleder bildning af nya celler. Uti sphasrosporan har jag trott mig kunna 

 urskilja cellkärnorne, omgifna likasom af en något glesare plasma-klump utan bestämd begränsning, 

 innan dottercellernes membraner genom trycket mot hvarandra och modercellen fått sin bestämda 

 form. Sednare synas de skarpt begränsade, såsom vanligen är förhållandet, der en celldelning egt 

 rum, och hvarje del uti detta första tillstånd omslutande sin egen cellkärna (jfr t. ex. tab. I. fig. 14 

 c och d hos Griffithsia, och tab. XVI. fig. 10 hos Dudresnaja). Jag har stundom sett, vid ett till- 

 fälligtvis väl lyckadt snitt (Vidalia spiredis), de mycket unga dottercellerne svälla ut och lossna ifrån 

 den genom snittet öppnade modercellen; deras svagt bugtiga membran syntes tunn och genomskinlig, 

 och jag såg icke denna membran sammanhänga med modercells-väggen eller några mellan dotter- 

 cellerne inskjutande diaphragmer utgå ifrån denna. Jag har icke heller af andra observationer fått 

 anledning tro att spbasrosporan först delades i 4 dotterceller, hvarefter sedan en spora skulle bildas 

 inom hvarje genom fri cellbildning. Vid den ofvanför beskrifna, hos Dumontieerne förekommande 

 delningen af utbildade vegetativa celler i flere efter hvarandra radade korta celler, torde dessa upp- 

 komma genom fri cellbildning, men huruvida denna föregås af en motsvarande utbildning af cell- 

 kärnor har jag här icke kunnat se. Afven hos PolysipJw)\ia har jag sett siphonerne utbildas efter 

 ett föregående uppträdande af cellkärnor; icke heller här hafva de unga siphonerne synts mig hafva 

 den bestämda begränsning, som de antagligen redan från början skulle ega om de uppkommit på 

 vanligen antaget sätt för celldelning. 



Hos det nyholländska slägtet Polycoelia utgöres innerlagret i den sterila fröns af mycket stora, 

 nästan lacunlika celler, sammanstälda jemte hvarandra i en enda rad till ett med den plattade bålen 

 parallelt plan (Tab. XIII. fig. 2). På utsidan omgifvas dessa stora celler omedelbart af cortical- 

 lagrets fina trådar, hvaraf de innersta likasom krypande följa de stora cellernes utsida, öf verspinnande 

 denna med ett af glesare maskor hopfogadt nät, hvars yttre förgreningar öfvergå i cortical-lagrets 

 verticalt mot ytan utgående trådar. Skillnaden emellan innerlagrets stora lacunlika celler, och cor- 

 tical-lagrets fina trådar är således bär skarpt framträdande. Membranerne till de stora cellerne före- 

 komma vid ett tunnare snitt nästan endast såsom tjocka slemhylsor, men af bestämd form, och hvar- 

 dera cellen har sitt endochrom. Uti yngre delar af bålen ser man de stora cellernes väggar stöta 

 omedelbart intill hvarandra; uti äldre delar, och vanligen i de fruktbärande, ser man emellan de 

 båda till hvarandra stötande cellväggarne (Tab. XIII. fig. 3) ett bälte af anastomoserande trådar, 

 liknande det som på de båda ytsidorne öfverspinner cellväggen, likasom hade cortical-lagret här in- 

 trängt emellan de båda sammanstötande innercellerne. Uti detta tillstånd kunna således innerlagrets 

 stora celler på alla sidor vara öfverspunna af cortical-lagrets nät af fina trådar; dessa sednare icke 

 blott ansluta sig till och likasom ligga intryckta uti den slemmiga membranen, utan de utsända äfven 

 här och hvar förgreningar, hvilka såsom blindändar skjuta in deruti. I den mån detta nät utikring 

 den stora cellen blir tätare, synes dess egen membran blifva mera gelatinös och dess contourer 

 mera otydliga. 



Endochromet inom de stora cellerne, som synes mest bestå af protoplasma, är på exemplar 

 som varit torkade oftast collaberadt och starkt sammandraget i midten af cellen; vid ett tunnt snitt, 

 som går utanför cellens midt, kan den således lätt synas sakna endochrom. På väl preparerade exem- 

 plar har jag stundom sett plasman återtaga sitt friska utseende och förekommer då dels utbredande 

 sig öfver membranens insida, dels inåt förlängd i ett nät af de finaste trådar, som genomkorsa hela 



