KONGL. SV, VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 57 



I vissa fall torde man tydligt nog kunna spåra olika functioner hos de olika lagren. Likasom 

 det undre lagret synes utgöra uppränningen till den nedliggande, centrifugalt sig utvecklande fröns 

 af en Peyssonellia, så torde i upprätt-vexande Florideer det inre lagrets utbredning stå i närmaste 

 samband med den allmänna anläggningen och formen af en sådan fröns. D erfor får väl också detta 

 lagers celler sin ofta i delens utbrednings-direction mera långsträckta form. Det yttre lagrets celler 

 bilda ofta likasom ledade och förgrenade trådar, hvilka synas utgå ifrån det inre lagret i mera ver- 

 tieal riktning och radierande mot peripherien. Dessas ofta mera tillrundade celler hafva jemväl sin 

 längd-direction i radiens riktning. Många delar tillvexa i tjocklek genom det yttre lagrets fortgående 

 tillvext; flera yttre delar, som efter det inre lagrets tillvext skulle t. ex. vara tveeggade, blifva genom 

 det yttre lagrets utveckling tillrundade. Der ett intermediärt lager förekommer, torde detta stundom 

 hafva till uppgift att utgöra ett förstärkningslager för fröns (hos former af Cryptonemia, Prionitis va. fl.). 



Utom det att de olika lagren sålunda kunna vara hvar för sig i någon mån bestämmande för 

 den yttre architektoniken af fröns, torde äfven de olika lagrens celler kunna hafva vissa olika biolo- 

 giska functioner. De yttre cellerne hafva i allmänhet ett färgadt endochrom, som saknas eller är 

 mer och mindre förändradt i de inre. Der de inre lagren äro flera, kan man stundom spåra ett olika 

 innehåll i de olika lagrens celluler. 



Hos månsja Florideer äro cellerne i de olika lagren sins emellan förenade och stälda i för- 

 hållande till hvarandra, ungefär på enahanda sätt som hos flertalet vexter: de bilda lager, eller knip- 

 pen, eller körtlar, i hvilka den ena cellens membran stöter intill den andras, eller skiljes derifrån af 

 vanliga intercellular-rum, och de sammanstötande cellernes innehåll synes äfven genom utbildade 

 tiipfelrör kunna träda i förbindelse med hvarandra. Men hos andra förekomma modificationer i flera 

 afseenden ; och det är hufvudsakligen för vissa af dessa, som en närmare redogörelse torde vara er- 

 forderlig. 



Den enkla structurtyp, som blifvit angifven för vissa- Callithamnieernes och Wrangelieernes 

 arter, den compliceras redan hos andra och stundom mycket närstående, och ofta på olika sätt hos 

 olika former. Hos flera Callithamnier (C. plumula m. fl.) förekomma yttre grenar likasom af olika 

 slag — några större och utan bestämd gräns tillvexande (= "grenar"), andra, som med begränsad ut- 

 veckling få mindre längd men kunna starkt förgrenas (= "plumulae"). Crouania attenuata (Harv. 

 Phyc. Brit. tab. CYI) kunde väl betraktas såsom en dylik Callithamnii-form, hos hvilken de olika 

 ledernes plumula? äro sins emellan åtskiljde, men hvarje leds flera plumula? sammansmältande till en 

 verticill, som utvändigt bekläder sin del af ledet. Crouania vestita {Harv. Phyc. austr. tab. CXL) 

 är en mycket närstående art, hos hvilken äfven olika leders verticiller sins emellan nästan samman- 

 flyta. Man kan således hos denna sednare art tala om en inre axil tråd, utvändigt beklädd af ett 

 yttre lager — bestående af de yttre verticillernes sammanförda grenar. Jag har redan ofvanför jem- 

 fört och antydt olikheterne af en sådan organisation med den som förekommer hos Gattya (Harv. 

 Phyc. austr. tab. 93), Cryptosiphonia (Tab. XVII. fig. 1—5) och liknande bildningar. 



Jag har också redan ofvanför redogjort för den modification af Callithamnii-structuren, som, 

 mest utbildad, förekommer hos vissa australiska arter — afdelningen Spongoclonium. Den vanliga 

 Callithamnii-stammen omklädes äfven här af ett yttre lager af hopfogade kortare grenar. Men dessa 

 grenar ombildas, böjas nedåt och tillvexa i denna riktning, samt sammanvexa med andra på lika sätt 

 ombildade grenar till en nätlikt sammanfogad väfnad, som slutligen helt och hållet inkläder stammen 

 (jfr Harv. Phyc. austr. tab. 285). Man skulle således äfven här kunna tala om ett yttre lager utan- 

 för den axila cellraden (stammen), men här uppkommet af grenar, som bilda likasom ett eget system, 

 och som måhända närmast äro jemförlige med vissa adventiva rotbildningar hos högre vexter. 



Hos andra arter af Callithamnion (Phlebothamnion Kötz.), hos Crouania gracilis m. fl. (se 

 Tab. II. och redogörelsen ofvan p. 17 — 18) utgå ifrån grenarnes basal-leder ett system af nedåt vexande 

 trådar, som intränga och fortvexa emellan de lameller, hvaraf de tjocka väggarne i stamcellerne synas 

 sammansatta. Dessa trådar tillvexa och förgrenas nedåt alltmera, och bilda här ett särskilt yttei-laoer, 

 som slutligen hos många helt och hållet omkläder den axila cellraden. Detta yttre lager torde äfven 



K. Vet, Ak. Hand]. Bd. 15. N:o 6. 8 



