KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 15. N:o 6. 61 



flera cellrader (T. XXVII. fig. 3, 4, 5, 13). Hos många ser man tydligt nog att cellerne utvidgas 

 i en mot de bada bladytorne vertical riktning; och att den sålunda vidgade cellen delas genom en 

 skiljevägg, som blir parallel med bladytorne (N. litteratitm fig. 3, 4). De 2 nya cellerne komina så- 

 lunda oftast att stå mycket regelbundet midtför hvarandra, och sedda från ytan misstagas de lätt för 

 en enda cellul. De 2:ne sålunda bildade cellerne kunna åter vidgas i vertical riktning emot blad- 

 ytorne, och hvardera åter delas på samma sätt, så att det förtjockade bladet nu består af 4 midt 

 öfver hvarandra stälda celler, deraf 2 inre och 2 yttre, de inre med ett svagare färgadt innehåll. Det 

 har förekommit mig som skulle de inre icke vidare delas: de yttre torde deremot åter kunna upp- 

 taga samma utvidgnings- och delningsprocess, så att vid hvarje delning uppstår en inre, icke vidare 

 tillvexande, och en yttre vidare fortvexande cell. Det gifves arter der nästan hela bladet — från 

 kant till kant — består af sådane mellan bladets ytor radade celler; hos N. Harveyanum har jag- 

 räknat ända till 12; hos andra arter kan en större del af bladet förekomma som en tunn bladskifva, 

 under det delar närmare midten af bladet förtjockas genom flera rader af celler, bildade på det an- 

 förda sättet (Nit. Bonnemaisoni). Ett tvärsnitt kan då visa vid kanten af bladet en enda cellrad, 

 sedermera 2 — 4 och i midten än flera (N. Grunnianum I. XXVII. fig. 13). Undantagsvis ser man 

 de parallel a cellerne något mindre regelbundna, och 2:ne mindre kunna stundom synas midtför en 

 större. Utom de celler, som sålunda bilda uppränningen till ett Nitophyllum-hlad och allmänt före- 

 komma, tillkommer hos vissa arter ett system af inre celler (jfr _ZV. litteratitm l. c. fig. 3 och 4), som utbildas 

 sednare och blifva successivt allt flera, sträckande sig emellan de inre radade cellerne, och slutligen väl 

 utgörande de utvändigt synliga ådror eller nervförgreningar, som hos sådane arter synas normalt före- 

 komma. Hos olika arter hafva dessa ådror olika form och förgrening, hos några mera enstaka och costa- 

 likt genomgående de äldre bladflikarne, hos andra utlöpande flera jemte hvarandra, icke sällan sins 

 emellan likasom anastomoserande och bildande ett nätverk af stora maskor, hvilka genom sin storlek 

 tydligen visa att de icke motsvara särskilda celler (Tab. XXVII. fig. 1). Efterspårande uppkomsten af 

 dessa egendomliga bildningar, har jag trott mig finna, att de vid sin första uppkomst utgöras af de inre, 

 finare och långsträckta celler, som förekomma på ställen der ett intercellular-rum (Tab. XXVII. fig. 4) 

 skulle haft sin plats, och att de sålunda utgöras af interstitial-celler, och väl analoga med de axilä 

 celler som förekomma hos många Rhodomeleoe. Hos Nitophyllum synas de mera obestämda till sin 

 utsträckning, äro i allmänhet tunnare, och synas ofta sammanhänga sins emellan med sina till fina 

 rör utdragna spetsar. Der sori utbildas förekomma de ofta (jfr fig. 3) talrikare, både parallela med 

 bladytorne och afskiljande de båda vtornes sphaerosporer ifrån hvarandra, och äfven sträckande sig i 

 vertical riktning emot dessa, skiljande samma paginalsidas sphaerosporer ifrån hvarandra. Vid tillsats 

 af jod antaga interstitial-rören en ljusgul färg, under det de radade sterila cellerne vanligen blifva 

 mörkare och sjelfva sphasrosporerne blåna. Man torde sålunda hos Nitophyllum kunna urskilja 3:ne 

 olika lager af celler: ho ett ursprungligt och yttre, af alltjemt mot bladytorne verticalt tillvexande, 

 och med ett färgadt endochrom försedda celler; 2:o ett inre, bestående af celler med afslutad tillvext 

 och utan tydligare färgadt endochrom, som äro stälda i parallela rader med de förra och uppkomma 

 genom deras successiva delning; 3:o ett system af interstitial-celler af sednare tillkomst, och som än 

 (hos vissa arter) nästan saknas i hela den sterila vexten, än förekomma som svagt antydda, och nästan 

 endast under förstoring synliga, i olika directioner sig sträckande ådror, än utbildas till tjockare 

 stammar, som hos vissa arter efterhärma hos högre vexter förekommande nervförgreningar (Tab. 

 XXVII. fig. 1 och 2). Man har således i dessa olika lager en viss motsvarighet till hvad som före- 

 kommer hos Rhodomelece, men de yttre lagren uppstå på annat sätt och i en annan ordning än hos 

 dessa. Structuren hos Nitophyllum torde sålunda snarare antyda en ny typ, som måhända får en 

 ytterligare complicering hos slägtet Rhodophyllis. 



Hos Rhodophyllis förefinnes nemligen en structur, som i flera afseenden synes öfverensstämma 

 med den som förekommer hos Nitophyllum; hos båda förekomma nästan motsvarande olikheter i de 

 yttre paginal-cellernes ställningsförhållanden. Hos några Rhodophyllis-avter äro dessa celler stälda 

 midtför hvarandra i flera rader (Harv. Phyc. austr. tab. 258); hos andra endast i 2:ne; sedda från 

 ytan misstagas de lätt för en enda rad rundade, eller genom trycket mot hvarandra polyedriska celler. 



