KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAE. BAND. 15. N:0 6. 65 



lativt svagare utvecklas, under det att cortical-lagrets celler (och väl oftast de inre) fastare förenas 

 och likasom bilda en yttre membran. Dessa former få sålunda utseende af att utgöras likasom af 

 ett vttre skinn, omslutande en inre hålighet, som väl oftast synes utfylld af ett slemmigt ämne. Den 

 yttre formen kan för öfrigt vara cylindrisk eller blåslikt utsvälld eller ock mera flat; vid torkning 

 sammanfaller balen ofta till utseendet af en tunn hinna. Äter uppblötad antager den mer eller min- 

 dre sin förra form. Dessa egenskaper härröra väl af en oftast befintlig stor rikedom på gelatina, 

 som synes inkläda inre och yttre delar. Hos några af dessa former (Halar achnion) äro de inre trå- 

 darne mycket glesa; hos andra (Sebdenia) synes den inre håligheten nästan fylld af trådar. De celler, 

 som utgöra gränsen emellan det inre och yttre lagret, äro hos Dumontia och flera Halymenia-arter 

 obetydligt större än de närmast inre och yttre; och då derjemte de äro glesare stälde kunna de knap- 

 past här sägas utgöra något eget lager (Halym. spathulata, H. elongata). Hos Chrysymenia blifva 

 dessa celler större och mera sammanfogade till ett särskilt lager. Afven här finnas några arter, 

 der det inre lagret tydligt består af glesare trådar (Chr. Agardhi Harv. Ner. Bor. Åmeric. tab. 

 XXX A); hos andra, der fröns är mera membranlik, har jag stundom knapt funnit spår af ett inre 

 lager, utan mellanlagrets celler synas här närma sig hvarandra ifrån de båda ytorne och väl äfven 

 sins emellan sammanhänga. Hos starkt utsvällande Chrysym ema-former och hos Gloiosaccion {Harv. 

 Phyc. austr. tab. 83) har jag på insidan af det intermediära lagrets stora celler sett tråd- eller mem- 

 bran-lika flikar, som möjligen kunde vara rester af brustne celler (Tab. XVI. fig. 19). 



Hos Schimmélmannia, som antagligen står nära Halymenia, förekommer en terminal-cell, af 

 hvars utveckling tillvexten af fröns väl är beroende. Hos Halymevia, och äfven hos sådane former der 

 de unga grenarne synas utlöpa i hårfina spetsar, har det icke lyckats mig urskilja någon sådan genom 

 form eller ställning afvikande terminal-cell. Jag har sett grenarnes spetsar intagas af ett knippe le- 

 dade och förgrenade trådar, i hvilka de ytterste cellerne hafva samma omvändt äggrunda form (Hal. 

 formosa) som de hafva i äldre delar af cortical-lagret. När fröns af en Halymenia starkare tillvexer 

 öfvergå väl de små inre cellerne i ett sådant trådknippe till det inre lagrets trådar; hos andra former 

 {Chrysymenia) bibehålla de måhända en rundad form under det de starkare förstoras; måhända finnes 

 der en gräns för denna vidgningsförmåga så att de brista och lemna då qvar de membranfragmenter, 

 som förekomma hos Gloiosaccion och andra utsvällande Chrysymenia-formev; den gelatinösa vätska, 

 hvaraf den yttre membranen hos sådane arter hålles likasom utspänd, är måhända en produet af en 

 sådan de inre cellernes successiva upplösning. 



Hos flera andra slägten bland Florideerne (Iridcea (Tab. X), JRhodoglossum (Tab. XI. 

 och XII), Gigartina, Chondrus, JRissoella, Gratelottpia (Tab. VII), Prionitis m. fl.) modifieras den 

 antydda strueturen på åter ett annat sätt. De inre trådarne äro här förenade till en mera nätlik 

 väfnad, med tydliga mellanrum mellan de anastomoserande cellerne. Det yttre lagret består af ver- 

 ticalt mot ytan utgående knippen af perlbandslika trådar. På gränsen mellan båda utvecklas äfven 

 här stundom ett intermediärt lager (Prionitis- arter). Hithörande former utmärka sig derigenom att de 

 såsom torkade uppsupa vatten med stor begärlighet och utvidgas dervid betydligt; de flesta öfvergå 

 mycket snart till en gelatinös massa, som upplöses eller difflueras i vatten. Skär man ur den tor- 

 kade vexten ett tunnt snitt, så ser man detta när det nedsänkes i en vattendroppa nästan ögonblick- 

 ligt utvidgas, krökas och vridas. Hela väfnaden förekommer till en början utpregladt elastisk; i den 

 mån membranerne uppsupa mera vatten öfvergå de till gelatina och förlora sin förra spänstighet. — 

 De celler som ligga på gränsen emellan det inre och yttre lagret äro oftast mera rundade, men ut- 

 dragne i spetsar åt olika håll, som anastomosera med dylika spetsar ifrån närmaste celler. Der 2:ne 

 spetsar mötas finnas ofta ett diaphragma; skiljeväggen finnes således icke här invid sjelfva cellen 

 (eller) cellens hufvuddel, såsom vanligen är förhållandet då en gren utgår ifrån en stamcell, utan den 

 kan vara relativt långt skiljd derifrån — vid t. ex. midten af radien emellan 2:ne förenade cellers 

 långt utdragna spetsar. Uti cortical-lagrets närmaste celler kan man jemväl ofta se grann-cellerne 

 sammanbundne genom anastomoser, men radierne äro här kortare; och i dess än yngre celler ligga 

 de rundade cellernes väggar tätare intill hvarandra. Vid jemförelse af dessa förhållanden påtvingas 



K. Vet. Akad. Handl. B. 15. N:o 6. *' 



