KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 29 



att svälla ut. Stundom kan man draga dem ifrån hvarandra utan större svårighet. Sliter man i en 

 sådan membran kan man få se den likasom upprispad i trådar. Algsamlare hafva väl ofta sett huru 

 stora Conferva-massor kunna, sedan vattnet deri de vuxit uttorkat, ligga sammanfiltade torra. Man 

 har också böcker tryckte på papper, som blifvit fabriceradt af Conferva-trådar: Die älteste Urhunds 

 der papier-fabrication in der Natur entdecM, von G. A. S eng er 1799. 



Hos Florideerne tyckes cellmembranen i allmänhet hafva en annan beskaffenhet än hos de 

 nämnde gröna algerne; den synes likasom mjukare och mera slemmig. Cellväggarne hafva ofta be- 

 tvdlig tjocklek och bestå synbarligen äfven här af talrika lameller. Emellan ledernes färgade endo- 

 chrom på en articulerad alg förekomma diaphragmerne ofta såsom hvita eller pellucida bälten, stun- 

 dom af mycket betydlig tjocklek. Genom torkning krympa väggarne starkt samman; lägges ett tunnt 

 genomsnitt af ett torkadt exemplar i en vattendroppe, så ser man tydligt hur det förstoras och cell- 

 membranerne svälla ut till en betydlig tjocklek; utvändigt synes det omgifvet af en ljus, nästan vatten- 

 klar kant, som synes likasom omsluta de ytterste cellernes membraner l ). När ett större exemplar 

 torkas på vanligt sätt, minskas dess storlek ofta högst märkbart; men både det hela och de särskilda 

 eellerne återtaga bättre än hos andra alger sitt lefvande utseende och svälla hos många nästan elastiskt 

 ut till sin friska gestalt, när de såsom torkade åter nedsänkas i vatten. Den beskrifning Schleiden 

 ger på det ämne, deraf Fucoideernes cellmembranet' skulle vara bildade, passar bättre in på Flori- 

 deerne 2 ) än på någon annan alg-grupp. 



Men hos olika Florideer framträda dessa förhållanden mer eller mindre tydligt. Hos Deles- 

 seria-, Ceramium- och Gallithamnion-arter, många Rhodomelece o. s. v. närmar sig cellmembranen 

 mera den hos mjukare vexter vanliga. Den friska vexten torkar också hos dem hastigare och bibe- 

 håller såsom torkad kanske också något mera sin form. Ett tunnt snitt af ett torkadt exemplar 

 sväller i vatten jemnare och väl äfven långsammare ut; uppblötadt bibehåller det sig relativt ganska 

 läno-e, och utan att cellväo-oarnes membranösa beskaffenhet märkbart förändras. Den omgifvande 

 yttre ljusa kanten följer nogare de särskilda yttre cellernes contourer och man får här lätt föreställ- 

 ningen, att den hela vexten inklädande, såsom en ljus kant synbara cuticulan endast utgör samman- 

 fattningen af de sammanstötande cellernes yttre membran-lameller. Vid tillsats af jod har jag stun- 

 dom sett membranerne hos hithörande vexter antaga en ljusare gul- eller mörkare brun-aktig färg. 

 De synas jemväl utåt ofta vara fastare till consistens (mera cuticulariserade) och vid stark förstoring 

 synes ytan ofta skroflig, stundom flakig eller upprispad, hvilket möjligen antyder att den i äldre till- 

 stånd och antao-lioen successivt afbladas. 



I motsats till de nämnde gifves det andra (Gloiopeltis, Iridcea, Gigartina, Grateloupia, Schisy- 

 menia, Nemastoma-arter o. s. v.), hos hvilka cellmembranerne äro märkbart mera slemmiga. Den 

 friska vexten torkar långsammare, likasom qvarhöll den vattnet mera, och sammankrymper i allmän- 

 het starkare vid torkning. Hvar och en som gjort försök att praeparera förut torkade exemplar af 

 många nämnde slägtens arter, torde hafva erfarit huru sådane knapt hinna genomblötas innan de 

 börja upplösas och öfvergå till en slem-massa. Hinner man ock utbreda ett sådant exemplar på ett 

 pappersblad, så upplöses dock ofta dess structur under torkningen (i hög grad så hos t. ex. Nema- 

 stoma pinnata Harv.) Likasom en svamp uppsupa de vatten, och i det uppsupna vattnet ditHueras 

 membranerne. Skär man af ett torkadt exemplar ett tunnt snitt, så ser man detta vidga sig, krökas 



J ) Det är väl kändt att många alger med lätthet fästa fast vid det pappersblad, på hvilket de såsom friska eller åter uppblötade 

 prsepareras för herbariet. Detta beror kanske delvis på papperets beskaffenhet, men väl förnämligast på det slemmiga hylle, 

 som omgifver Algen. Sammandrages vexten starkt vid torkningen, så är lätt begripligt att den icke fäster vid papperet (Gigar- 

 tina-nrter) ■ men samma vext kan fästa mycket starkt, om cellmembranerne börjat upplösas och förlorat sin spänstighet. På 

 sämre och olimmadt papper bibehåller sig algernes structur bättre, sannolikt emedan detta uppsuper och bortleder vattnet ifrån 

 vexten, innan den hinner upplösas. 



2 ) Om man till ett tunnt snitt från ett torkadt exemplar af någon Floridé, som fått utbreda sig i vatten på objectglaset, tillsätter 

 en droppe saltsyra, så sväller mycket snart prseparatet ut och eellerne återfå nästan fullständigt den form de haft som lefvande. 

 Förhållandet synes, icke vara detsamma med proeparat af andra alger. En Mesogloia eller Leatkesia, som är lika rik på gela- 

 tina som Helminthocladiaceerne, förhåller sig vid lika behandling mycket olika. Syran synes knapt utöfva något som helst in- 

 flytande på de sammanfallne eellerne. Lika litet vidgas de mera fasta membraner, som förekomma t. ex. hos Anadyomene. Cau- 

 ■ lerpa o. s. v. vid tillsats af syra. Det vill således synas som Florideernes gelatina eller dera cellväggar utmärkte sig genoin 

 egenskaper, som icke finnas hos andra alger. 



