28 J. G. AGAKDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



Man kunde nu väl söka afgöra alla häraf uppstående frågor på det sätt, att man förklarade 

 Florideernes olika former såsom mera obestämda bildningar af en thallus, hos hvilken de delar, som 

 man hos högre vexter särskiljer, ännu icke differentierat sig. Men man glömmer väl då att äfven de 

 höo-re vexternes delar knappast heller öfverallt kunna bestämmas efter vissa genomgående characterer. 

 Det, o-ifves hos dem, lika väl som hos algerne, indefinit tillvexande stammar, som uppkomma genom 

 sammansmältning af relativt begränsade delar. Form och delarnes anordning vexla äfven hos olika 

 vexter. Både rötter och grenar kunna framkomma som adventiva bildningar, och man kommer väl 

 allt mera ifrån att försöka vidhålla den character af olika utvecklingssätt, som en gång framstäldes 

 såsom den både allmänt giltiga och allena bestämmande. 



II. Florideernes structur. 



6. Om cellmembranens beskaffenhet och Florideernes cuticula. 



Af de flesta vexter kan en afskuren gren hålla sig icke blott frisk, utan under vissa omstän- 

 digheter äfven tillvexa, om den med sin afskurna ända är nedsänkt i friskt vatten. Hos många alger 

 är icke förhållandet detsamma. Man kan på stranden ofta se lösryckta exemplar af större former, 

 som med sin ena del ligga torkade på klippan, under det de med den andra nedhänga friska i vattnet ; 

 är vattnet lugnt, så torkar den öfver vattnet varande delen efter en viss, dock mindre bestämd, gräns ifrån 

 den nedsänkta. Upphänger jag i en skål ett friskt exemplar af en findelt art (Delesseria alata) vid de 

 med en bomullstråd tillhopabundna grenspetsarne, så att hälften blir nedsänkt och andra hälften öfver 

 vattenytan, så uppdrages vattnet emellan de sammanträngda grenarne, och den helt och hållet öfver 

 vattnet befintliga bomullstråden blir våt, under det utskjutande grenspetsar äfven nedanför tråden 

 torka och krympa samman. Dessa förhållanden torde antyda att Florideerne äro dåliga ledare för 

 vatten; det är ett utanför vexten liggande fenomen att vattnet uppdrages emellan de sammanbundne 

 grenarne; att bomullstråden blir våt, under det grenspetsarne torka, måste antyda en väsendtlig olik- 

 het i de sammansättande delarne, och denna olikhet kan sannolikt härledas derifrån att bomullstrådens 

 fibrer äro fasta, under det den i vattnet nedhängande vextens cellväggar äro mera gelatinösa. Såsom 

 sådane uppsupa de med lätthet vatten, men forcleda det obetydligt. Det torde vara af vigt att er- 

 indra sig denna beskaffenhet hos Florideernes cellväggar, om man vill förstå många förhållanden i 

 deras lif. 



Redan Schleiden uppgaf att vextslem ("Pflanzengallerte") bildade cellväggarne hos de fleste 

 Fucoideerne (Grundz. Ed. 11. p. 171). Han beskref sjelfva ämnet, såsom i torkadt tillstånd varande 

 hornartadt eller cartilaginöst; fuktadt sväller det ut, blir geléartadt och fördelas småningom helt 

 och hållet i kallt vatten. Rent är det vattenklart, upplöses (eller endast fördelas?) i varmt och kallt 

 vatten likasom i kaustikt kali; emot alkohol och asther, feta och astheriska oljor är det ogenomträng- 

 ligt; för jod förblir det ofärgadt. A ena sidan öfvergår det genom flera mellanstadier till membran- 

 ämne i Fucoideernes cellmembran, å andra sidan i stärkelse. Enär Kutzing gjort skillnad emellan 

 "gelin", "pflanzengallerte" och "slem", så anmärker Schleiden att de sålunda åtskiljde ämnena en- 

 dast torde vara olika hydrat-tillstånd af samma grundämne. Hvad Schleiden förstod med Fucoi- 

 deer är icke klart; han citerar "Lichen carragheen" (= Chondrus crispus) såsom innehållande det 

 beskrifna ämnet. Florideer måste sålunda varit inbegripne bland hans Fucoideer. 



Utan tvifvel är cellväggarnes beskaffenhet i det antydda afseendet olika hos olika alger. Hos 

 flera af de gröna algernes högre former synes cellmembranen hafva en större fasthet och egenskaper, 

 som synas mera öfverensstämma med vanliga cellmembraners. Hos t. ex. Caulerpa och i allmänhet 

 hos många Siphoneer är membranen serdeles fast: man kan slita i den utan att få den sönder. Den 

 består likasom hos Conferverne af talrika lameller, afsatta den ena innanför den andra; men dessa 

 äro, både såsom friska och när de efter torkning uppblötas, tunna och likasom torra, utan benägenhet 



