22 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



Vid differentieringen af stammen kunna de olika lagren, som deri ingå, förhålla sig väsendt- 

 ligen olika hos äfven mycket närstående arter. Uti Nereis Austr. (tab. 33) upptog Harvey en ut- 

 märktare form af Laurentia, som han kallade L. elata. Uti synopsis till Phycologia australis upp- 

 stälde han en varietet deraf under benämningen L. elata v. luxurians, för hvilken han angaf vissa 

 särskiljande characterer, men förklarade derjemte att öfvergångsformer funnos. Dessa båda former 

 torde således kunna anses stå hvarandra mycket nära. Hade dock Harvey jemfört genomsnitt af 

 båda, skulle han sannolikt aldrig ifrågasatt någon öfvergång dem emellan. På torkade exemplar 

 synes en tydlig costa hos båda, men denna både uppkommer på olika sätt och har olika structur 

 hos de båda formerne. Den ursprungliga L. elata har de yngre grenarne nästan trinda; nedtill blir 

 stammen sammantryckt och nästan tvåeggad, visande ett ovalt genomsnitt, uti hvilket det corticala 

 lagret utgöres af en enda rad celler, och icke märkbart mera utveckladt på de båda paginal-sidorne 

 än vid eggarne; det inre lagret är deremot starkare utveckladt i sjelfva medel-linien, och det är detta 

 som ger åt genomsnittet den ovala formen och på det torkade exemplaret föranleder utseendet af en 

 nedtill utvecklad costa. Hos Laurentia luxurians äro deremot de yngre grenarne plattade och stam- 

 mens nedre del trind; på ett tvärsnitt af denna sednare har det inre lagret samma tveeggade omkrets, 

 som det har upptill i de plattade yngre grenarne; men på de båda paginalsidorne har det corticala 

 lagret fått en stark utveckling, och det är genom detta lager som costan uppstår nedtill och stam- 

 men blir trind. Hos L. elata utvecklas altså costa och stam genom det inre lagrets tillvext; hos L. 

 luxurians genom en än starkare utveckling af det yttre. I sammanhang härmed står måhända för- 

 hållandet, att hos L. elata inga prolificationer utgå ifrån stammen, under det talrika sådane före- 

 komma hos L. luxurians. En analog skillnad i stammens structur förekommer hos Plocamium-arter ; 

 hos Pl. Preissianum uppkommer den starkt utbildade costan genom en stark utveckling af det corti- 

 cala lagret, och ifrån costa-regionen utgå hos denna art talrika prolificationer; hos de flesta andra, 

 om icke alla andra kända Plocamii-arter, är i båda nämnde hänseenden förhållandet olika. 



Hos några Florideer af mera egendomlig form (Erythroclonium pyriferum, som måhända är 

 samma art som Areschougia Sedoides Harv. Phyc. Austr. tab. 117), har stammen ett från sina sido- 

 grenar mycket afvikande utseende: den tjocka cylindriska och solida stammen bär under vissa tider 

 nästan utan synbar ordning stälde, glesare eller tätare, ovala eller mera päronformigt och blåslikt ut- 

 s valda sidogrenar. Stammarnes öfre delar äro i yngre tillstånd likasom sammansatta af leder, nästan 

 af omvändt konisk form; ifrån det undre ledets tjockare öfre ända utskjuter det öfre med sin smalare 

 nedre del. Uti sitt yngsta skick har jag sett dessa stammarnes öfre ledade delar nakna; ifrån de 

 något äldre framkomma de blåslika sidogrenarne — ifrån ledernes öfre och tjockare ända. Om jag 

 icke misstager mig, utvecklas så väl stammarnes leder som sidogrenarne genom prolifiering ifrån den 

 redan förut utvuxna moderleden; den äldre cylindriska stammen framkommer genom strueturförän- 

 dringar i de yngre lederne. Det corticala lagret, som i den unga grenens något 3-kantiga genomsnitt 

 består af korta trådar (med några få öfver hvarandra stälda led), utgöres i den äldre stammens nästan 

 cirkelrunda genomsnitt af vida längre trådar med talrikare led. Uti den unga grenen finnes en axil 

 tråd (cellrad), hvars tjocka men gelatinösa cellvägg synes bestå af talrika membran-lameller; uti 

 den äldre stammen omgifves i stället den axila tråden af särskilda tunnare,' glesare trådar. I stället 

 för att i den yngre vexten glesare trådar utlöpa emellan den axila tråden och det corticala lagret, 

 förekommer i den äldre stammen ett intermediärt lager af nästan packade trådar. Alla 3 lagren 

 hafva således här blifvit väsendtligen modifierade i den äldre stammen, och dennas yttre form har 

 derjemte undergått en betydlig förändring. Till betydelsen af de lager, som sålunda sednare utbildas, 

 skall jag särskilt nedanför återkomma. 



Det gifves ett annat slägte Coeloclonium, som till yttre form skiljer sig ifrån Erytliroclonium 

 pyriferum derigenom att de laterala grenarne saknas, eller kanske rättare, emedan de äro till sin 

 form lika stambildarnes och således icke förekomma såsom lika tydligt skiljda delar. Hos Coeloclo- 

 nium, der den yngre vexten; består af klubbformiga eller ovala leder, synes all grenbildning upp- 

 komma genom prolificationer ifrån ett redan anlagdt stamled; hos några (Chondria verticillata Harv. 

 Phyc. Austr. tab. 102) vid en mer eller mindre tydlig insnörning nedanför stamspetsen, stundom 



