12 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



Hos många alger med dichotom förgrening anläggas de nya delarne i sjelfva den tillvexande 

 spetsen: toppcellen, der en sådan förekommer, delas än genom ett verticalt diaphragma i 2:ne lika 

 hälfter (Dictyota), än genom ett mer eller mindre snedt, då hälfterne blifva till en början något olika 

 till form, men hvilket snart utjemnas. Hos vissa Ceramier (C. gracillimum) har jag sett dem mycket 

 snart antaga en konisk form med något divergerande spetsar J ). 



Hos alger med pinnat-förgrening anläggas de nybildade grenarne nedanför det tillvexande 

 toppledet; och torde dervid det vida allmännaste förhållandet vara, att bildandet af nya delar sker i 

 adscenderande ordning och i mån som den tillvexande stammens celler, så att säga, mogna för gren- 

 bildning. Hos Florideer med axil cellrad, der de genom toppcellens utveckling och delning bildade 

 lederne antaga en för arten bestämd längd, bildas grenarne i allmänhet på det sätt som Mohl för 

 länge sedan angifvit hos Conferva glomerata. Då de nedanför toppcellen befintliga ledernes längd- 

 sträckning är afslutad, skjuta de, vid vidare tillvext, en fortsättning ut i annan riktning, som snart 

 afskiljes genom ett mot modercellen snedt diaphragma och blir anlaget till en ny gren. Så beskaf- 

 fade grenar anläggas på bestämdt ställe af den axila modercellen, oftast omedelbart under moder- 

 cellens öfre diaphragma, stundom (hos Callithamnion cruciatum, Dudresnaja m. fl.) något längre ned, 

 knappast hos någon känd art från modercellens nedre hälft. Det gifves arter, der hvarje led nedom 

 det tillvexande toppledet sålunda förlänges i annan direction och blir grenbildare; andra arter der 

 hvartannat led, eller hvart tredje, eller hvart fjerde o. s. v. sålunda utvexer till ny gren. I allmänhet 

 torde det kunna sägas, att en sådan grenbildning på bestämdt afstånd är constantare i samma mån som 

 de grenbildande lederne följa hvarandra närmare; mera varierande hos samma art i den mån de gren- 

 bildande lederne åtskiljas genom flera mellanliggande sterila (man jemföre t. ex. i detta afseende 

 olika arter af Polysiphonia, Callithamnion o. s. v.). Utvecklingen af nya grenar kan ske åt samma 

 sida (rami secundi), eller alternerande åt olika (rami alterni), och i detta fall än åt endast 2:ne 

 (rami distichi), än åt flera o. s. v. Hvarje särskilt grenbildande led kan utveckla en enda gren, 

 eller 2:ne, hvilka i detta fall nästan alltid blifva hvarandra motsittande; eller kan från detsamma utgå 

 4 grenar, hvilka ofta parvis äro till anläggningstid och storlek hvarandra olika. Ensamt slägtet Cal- 

 lithamnion visar en förvånande mångfald i den pinnata förgreningens modifiering hos olika arter. För 

 att endast nämna några exempel från den dock mir.dre afdelning af slägtet, som i den beskrifvande 

 algologien särskiljes såsom typiskt egande rami oppositi, så har Callithamnion pulchellum både pinna? 

 och pinnula? utgående tvenne från samma cell, men på olika sidor och hvarandra motsittande. Hos 

 C. gracilentum utgå de nedre grenarne 2:ne ifrån samma led och på olika sidor hvarandra motsit- 

 tande, men öfre delen af en grenbildande rachis inböjes och grenar utgå ifrån denna del, en från 

 hvarje cell nedåt (från den inböjda rachis). Hos C. siibulatum och C. Pylaisei m. fl. utgå de nedre 

 grenarne flera (2 — 4) från hvarje cell åt olika sidor; men de öfre grenarne utgå en från hvarje led 

 och alla uppåt, så att dessa blifva uppåt enradiga (jfr Harv. Ner. Amer. tab. 36). Hos C. simile 

 (Harv. Phyc. austr. tab. 207), C. plumula m. fl. utgå stammarnes grenar 2 — 4 från samma led åt 

 olika sidor; men grenarnes grenar utgå, den ena generationen efter den andra, endast en från hvarje 

 cell på den öfre och convexa sidan af den bågformigt tillbakaböjda rachis. Hos C. dispar (Harv. 

 1. c. tab. 227), C. dimorphum m. fl. utgå stammarnes grenar 2 — 4 ifrån samma led, men grenarnes 

 grenar äro dichotomt stälde eller slutligen alternerande på sin rachis. Sjelfva directionen af plumai 

 i förhållande till axeln är dertill olika hos olika arter; och äfven de grenar, som utgå ifrån samma 

 led, äro till sin utvecklingsgrad olika. Hos vissa former af C. plumula utgår endast ett par, hos 

 andra 2:ne ifrån stammarnes leder 2 ). 



Trichotomi eller polychotomi, uppkommen genom den terminala cellens delning på ett med dichotomien analogt sätt, förekom- 

 mer, så vidt jag vet, ingenstädes hos Morideerne. Der till utseendet 3 eller flera verticillerade grenar synas afsluta en stamdel, 

 t. ex. involucral-grenarne hos en Griftithsia, torde dessa hafva bildats på annat sätt. 



Mycket sällan torde det förekomma att ifrån en och samma led utgå åt samma sida flera grenar, stälda den ena öfver den 

 andra; jag erindrar mig derpå ett enda exempel (hos Callith. australe). Hos parasitiskt krypande arter torde en rot stundom 

 utgå jemte en gren ifrån samma led, och i sådant fall förekommer att roten utgår från modercellens nedre hälft {Callith. bac- 

 catum, Leveillea m. fl.). 



