KONGL. SY. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 67 



en enda rad stälda, och utgående mera i vertical riktning ifrån de inre. Diaphragmerne synas bestå 

 af en cellulös skifva, hvars celler äro radade jemte hvarandra i samma plan. De inre trådarne äro 

 ledade och så utan synbar ordning glest stälda, att man icke gerna skulle vilja tillmäta dem någon 

 större betydelse. Här och hvar ser man rundade ensamma celler, som med en nästan hårfin bas 

 synas fastade vid ett svagt förtjockadt parti af de inre trådarne. Stundom utgå flera sådane i när- 

 heten af hvarandra, ofta åt olika håll. 



Så afvikande denna structur ock må synas, så ansluter den sig i afseende på uppkomstsätt 

 ganska nära till den som förefinnes hos Bhabdonia m. fl. Gör man ett längdsnitt genom en något 

 yngre grens öfre ända af Lomentaria Jcaliformis eller af Champia Tasmanica (Tab. XIX. fig. 10) så 

 finner man äfven här talrika det inre på längden genomlöpande trådar, hvilka nedtill enklare och 

 mera långsträckta, upptill mera närma sig peripherien och medelst tätare utåtvända grenar bilda det 

 corticala lagret. Lederne i dessa trådar äro i de öfre och utåt riktade grenarne kortare (Tab. XIX. 

 fig. 11 a), runda eller något elliptiska; inåt och nedåt (de äldre) blifva de långa och cylindriska. Mot 

 spetsen stå de yngre grenarne mera uppåt riktade, nedanför skjutas de alltmera åt sidan och bilda 

 corti^al-lagrets verticala trådar. Genom dessas ytterligare modifiering ombildas de näst-ytterste lederne 

 till större rundadt kantiga celler. Afven diaphragmerne skulle man nästan kunna tro utbildas af 

 vissa trådgrenar med annan direction, i hvilka lederne jemväl undergingo en ytterligare modifiering; 

 men de förändringar af den allmänna typen, som sålunda förekomma, ske hvardera på sitt för de 

 båda släotena egendomlio-a sätt. 



O O O 



Betraktar man något nogare ett af de yngre diaphragmerne, som vid längdsnittet genomskurits 

 (^Tab. XIX. fig. 11 b), så visar sig att åtminstone vissa af de på längden utlöpande trådarne gå ige- 

 nom diaphragmats plana skifva, utan att dermed vara sammanvuxne. Kunde man antaga att så äfven 

 vore förhållandet med de andra trådarne, som icke blottats vid genomskärningen, så finge man svårt 

 att förklara diaphragmerne såsom bildade af grenar, framkommande från de på längden genomlöpande 

 trådarne. Betraktas ett yngre diaphragma uppifrån, så synes det bilcladt af tillrundade celler, sins 

 emellan sammanhängande med utdragna spetsar, och lemnande mellan dessa tomrum, i hvilka de 

 långsgående trådarne kunna ujuptagas (1. c. fig. 11 d). 



De rundade spridda celler, som här och hvar synas fastade vid de inre trådarne (Tab. XIX. 

 fig. 10) få icke heller sin fulla förklaring af en sådan de inre trådarnes successiva utveckling. 



Den fullständiga förklaringen af hela utvecklingen får man väl först vid ett väl lyckadt längd- 

 genomsnitt af sjelfva hjessan på en mycket ung gren, och kanske tydligare i samma mån som grenen 

 är mera tvärt afslutad (Tab. XIX. fig. 12 a och b). Likasom korshvalfvens bågar i en dom bilda det 

 grundstomme, som uppbär det hvälfda taket, så ser man sjelfva hjessan af den unga grenen uppbäras 

 af talrika rader (färre i en smalare, flera i en trubbigare grenspets) af öfver hvarandra stälda celler, 

 raderna bågformigt convergerande mot den öfversta och centrala toppen. Jag har i en mera tvärt 

 afslutad grenända trott mig kunna räkna 10 — 12 sådane rader, deraf i genomsnittet man genom olika 

 inställning kunde se så väl de öfre som undre (alternerande stälde). Från dem som i snittet voro 

 laterala, syntes några få korta och rundade celler utgå, hvilka torde bilda anlaget till de peripheriska 

 trådarne. I sjelfva spetsen af de convergerande raderne voro cellerne nästan runda; de nedåt näst 

 följande vidgades något mera på bredden, och de hvarandra närmaste uppåt och nedåt, såg jag stun- 

 dom tydligare sammanbundne genom en nedåt utskjutande spets (tilpfelgång). På något afstånd 

 nedanom spetsen (vid det b':te på ett prasparat, först vid det 10 — Il på ett annat, fanns en rad af 

 celler, i hvilka vidgningen på tvären hade nått sitt maximum, och dessa celler syntes på väg att sins 

 emellan förenas medelst mindre korta och runda celler, som tycktes utskjutna ifrån de på bredden 

 vidgade cellerne; det är af dessa sednare jemte de runda derifrån utgående cellerne som diaphrag- 

 merne bildas. De dessa breda celler närmast i raden nedåt följande sträckas i stället på längden: 

 den först efterföljande såg jag till en början något tjockare, den andra redan utdragen till ett cylin- 

 driskt led; och så fortsattes vidare nedåt; de förlängda leden tillhopa bildande de inre trådar som i 

 den äldre vexten synas sammanbinda diaphragmerne. I den mån cellbildningen fortgår i grenens 



