68 J. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



spets, uppstår nedtill en ny rad af på bredden starkt vidgade celler, som bilda ett nytt diaphragma, 

 och så allt vidare. 



Emellan de näst öfversta diaphragmerne påträffar man här och hvar de här förut omtalade 

 runda cellerne, fastade vid de förlängda lederne med en till mycket finare spets utdragen stjelk (Tab. 

 XIX. fig. 12 b och c). De förekomma stundom ensamma, stundom flera hvarandra motsittande. De mot- 

 svara utan tvifvel de rundade celler, som utskjuta ifrån de på bredden vidgade diaphragma-cellerne; 

 men utgångna såsom förgreningar ifrån de mera på längden utdragna leden, få de här icke vidare något 

 användande. Jag har tillfälligtvis sett ett diaphragma (Tab. XIX. fig. lic), hvilket likasom miss- 

 lyckats vid anläggningen; dess grundceller syntes likasom förskjutna uppåt och nedåt, och hade 

 kanske derigenom fått en starkare förlängning, och de rundade cellerne hade icke heller fått sitt af- 

 sedde användande. Jag har också stundom sett en och annan af de på längden utlöpande inre trå- 

 darne, likasom förträngd från grenspetsen, och utlöpande bågformigt som en enkel tråd mot någon af 

 grenens sidor (fig. 12 c); skulle måhända dylika trådar sednare. kunna bilda anlaget till de adventivt 

 utskjutande grenarne ? 



Hos de structur-typer, hvarför i de närmast föregående exemplen jag sökt redogöra, bildas de 

 (2:ne eller flere) olika lager, som der förekomma, nästan samtidigt och likasom mera omedelbart af 

 de vanligen rundade celler, hvaraf de till en början och i sina yngsta delar äro sammansatte. Den 

 olika structur, som hos olika slägten förekommer, torde i rätt många fall kunna visas härröra från 

 olika sätt att modifiera dessa celler. De olika typerne differentiera sig vanligen starkare under den 

 sig acropetalt utvecklande delens successiva tillvext. Der i vissa fall flera än 2:ne lager synas före- 

 komma uppstår olikheten ofta genom en sednare tillkommen ny differentiering af vissa celler inom 

 ettdera lagret; oftast af dem som förefinnas likasom på gränsen emellan de båda lagren. 



Men likasom hos vissa af förut omnämnda enklare former en modification i deras structur 

 kan uppkomma genom nya sednare tillkomne cellgrupper, så kan ock motsvarande nya lager uppstå 

 hos den så att säga redan från början (af 2:ne lager) sammansatta typ, som förekommer hos många 

 af de här sednast omnämnda slägtena. Afven härpå torde några exempel böra anföras. 



Hos Stenocladia (T. XXV. fig. 2) visar ett tvärsnitt af en äldre del 3:ne tydligt skiljda lager 

 utanför en jemväl lätt synlig axil tub. Cortical-lagret utgöres af verticalt emot de inre stälda trådar 

 af vanlig form (fig. 2 c); det intermediära af större rundade eller något aflånga celler (fig. 2 im), 

 som icke synas ordnade i bestämda rader, och hvilka inom sin pellucida membran omsluta ett som 

 det synes något fastare innehåll; det inre lagret består af hypha-lika trådar (fig. 2h), hvilka äro oar- 

 ticulerade och inom en relativt tjock membran omsluta en mycket trång kanal. Dessa hyphalika 

 trådar synas fria hvar för sig, fortlöpa i olika riktningar longitudinelt jemte hvarandra eller krökande 

 sig den ena i en direction, den andra i en annan, några utskjutande mera i vertical riktning, och 

 äfven in bland det intermediära lagrets celler. Dessa trådar utgöra ett mäktigt lager kring den axila 

 tuben; de äro tydligen ganska långa och det är väl äfven derföre temligen svårt att finna hvar de 

 börja eller sluta. Vid tillsats af jod förblifva de fullkomligt oförändrade; deras tjocka och fasta 

 membran bibehåller sin pelluciditet, och äfven den trånga inre kanalens pigment har jag icke sett 

 undergå någon märkbar förändring. Betraktar man mera noggrannt ett tunnt genomsnitt af Steno- 

 cladia, så skall man bland de hyphalika trådarne kanske här och hvar finna genomsnitt af hvad som 

 kunde synas vara en cellul af något vidare omfång, innehållande ett mera utbildadt endochrom, och 

 dermed antydande sin förvandtskap med det intermediära lagret. Men dessa celler (eller något längre 

 trådbitar) äro så glest förekommande att de lätt förbises, eller kanske icke i hvarje snitt förekomma. 



Ett längdsnitt genom den centrala delen af en mycket ung gren visar en väsendtligen afvi- 

 kande structur. Ett stycke nedom spetsen ser man den axila tuben (fig. 3 ax) nästan under form af 

 en Callithamnii-stam, delad i leder, som äro något längre än deras tvärdiameter; nedanför diaphrag- 

 mat vidgas ledet uppbärande en verticill af liknande grenar; grenarne bära på liknande sätt nedtill 

 motsittande, upptill dichotoma, eller enkla grenar (jfr. fig. 8), hvilka bilda det corticala lagrets trådar. 

 De nedre lederne i de verticillerade grenarne äro något längre och mera cylindriska; de öfre kor- 

 tare och något ovala, men alla i sitt första tillstånd af ungefär samma tvärdiameter, hvardera med 



