78 J. G. AGAIIDH, FLORIDEFRNES MORPHOLOGI. 



början antogos tillhöra fortplantningsorganerne. Der de framträda i sin mera utvecklade form äro 

 de så olika alla andra delar, att någon förblandning med andra organer icke gerna kan ifrägakomma. 

 De hafva snarast likhet med antheridierne hos andra Cryptogamer. och det var väl närmast jem- 

 förelsen med sperinatocystidierne, som redan vid deras första omnämnande gaf dem namnet af ma- 

 sculina amenta och något sednare af antheridium. Det synes numera vara både den största sanno- 

 likhet för, och äfven vara ett allmänt antagande, att de jemväl hafva samma function. Huruvida 

 detta sjenom directa observationer kan anses fullt bevisadt, torde dock både kunna och böra ifråga- 

 sättas. Der finnes enligt min tanke en lucka i observationerne, som vetenskapen bör fordra utfylld. 

 För de särskilda modificationer, som de 3:ne' slagen af organer förete hos olika Florideer, 

 skall nedanför närmare redogöras. 



11. Om Antheridierne. 



Hos Polysiphonia, der antheridierne äro relativt stora och förekomma under en från alla andra 

 delar mycket afvikande form, synas dessa Florideernes organer först hafva blifvit observerade. De 

 beskrefvos redan 1767 af Ellis (Phllos. Träns. Vol. 57 p. 4.26. tab. IS b. B) hos Polys. fastigiata, 

 och ansågos af honom vara masculina organer. De omtalas jemväl af Lightfoot under Gonferva 

 polymorpha, såsom små coniska amenta, sittande parvis vid grenarnes spetsar på sådane individer 

 som icke bära kapselfrukter. Lyngbye (Hydr. Dan. p. 113. tab. 35 A. 3) beskrifver och aftecknar 

 dem hos Polys. violacca, men ansåg dem vara af animaliskt ursprung. C. A. Agardii (&p. Aly. 

 Vol. 11. 1. p. 57) omnämner dem såsom sannolikt masculina organer och gaf dem namnet antheri- 

 dier. Af sednare algologer hafva antheridier blifvit ofta observerade och hos allt flera arter, I syn- 

 nerhet hos Dekbes och Solier (Pli/ys. des Älgues p. 72. pl. 20 — 21) samt hos Tiidket (Anth. des 

 Crypt. pl. 5) hafva de blifvit noggrannare beskrifne och afbildade. Till den af TllURET lemnade 

 afbildningen skall jag här i första rummet hänvisa. 



På individer, som i regel åtminstone hvarken utbilda sphajrosporer eller cystocarpier, utbildas 

 Polysiphoniernes antheridier vid grenarnes spetsar, ofta tillsamman med förlängda pensel-lika hår. 

 Hvarje hårpensel utgår likasom från en bulbös rot (= en rundad grencell, afskuren från en af ledets 

 siphoner) med färgadt endochrom, och består af ledade monosiphoniska trådar, hvilka förgrenas ofta 

 vid nästan hvarje af de nedre lederne, under det spetsarne förlängas i enkla hår. Vanligen ser man 

 några af grenens nedre hårpenslar sterila; hos de följande finnes vid öfre ändan af deras nedersta 

 led ett sessilt antheridium på den inre sidan; på den yttre fortsattes håret, bildande likasom en 

 bractea åt antheridiet. Då talrika antheridier hopas kring den fertila grenspetsen, de yngre och öfre 

 kortare samt mera upprätta, de nedre och mognare förlängda och tydligare pedicellerade på sin från 

 grenen mera utstående stjelk, så få de sålunda fertila grenspetsarne, under nödig förstoring, formen 

 af en liten corymbus, men som för blotta ögat genom tillvaron af de talrika och tätt sittande mjuka 

 håren förekominer såsom en enda mjuk hårpensel. 



Det mogna antheridiet är ett relativt stort organ af en långsträckt aflång, nästan cylindrisk 

 form, stundom nedtill något vidgadt, stundom svagt bågformigt inåt böjdt, upptill och nedtill trub- 

 bigt; inom en yttre genomskinlig membran synes det bestå af oräkneliga, mycket små rundade celler, 

 hvilka synas knippevis radiera utåt ifrån en inre axel. Uti yngre antheridier (Tab. XXXIII. fig. 16) 

 äro dessa celler både märkbart större och färre till antalet; man kan här i antheridiets spets urskilja 

 den terminalcell, genom hvilkens successiva förlängning och delning medelst transversela diaphragmer 

 antheridiets nedre leder synas bildas; uti mycket unga antheridier har jag trott mig se samtliga dessa 

 leder monosiphoniska (jfr hos Dasya Tab; XXXII. fig. 28 a och b) och försedda med ett färgadt 

 endochrom; men dessa nedre leder delas mycket snart, och emedan delarne icke som i den sterila 

 grenen synas stälda i en tydlig ordning (Tab. XXXIII. fig. 16), så försvinner tidigt det articulerade 

 utseendet, så att redan det unga antheridiet oftast synes sammansatt af mera oregelbundet stälda 

 mindre celler. Ju mera antheridiet närmar sig mognad, synas de förut temligen tydliga cellerne — 



