KONGL. SV. TET. AKADEMIENS HANDLINGAR BAND. 15. N:0 6. 79 



sannolikt genom fortgående delning — öfvergå till talrikare och oändligen små korn-lika delar, hvar- 

 vid det färgade endochromet synes försvinna och antheridiet får mera en grå eller mjölkhvit färg. 

 Vid tillsats af Chl.-Z.-Jod eller Jod färgas innehållet med en i gult stötande färg, och man ser då 

 lätt att en yttre ofärgad membran omsluter det kornlika innehållet. Uti öfvermogna antheridier 

 (Polys. Brodieei) har jag stundom sett det inre korniga eller gryniga innehållet tydligen glesare; och 

 i detta tillstånd har jag trott mig kunna se en axil rad af något långsträcktare leder på längden 

 genomgå antheridiet. bildande sålunda det stomme, ifrån hvilket de yttre små cellerne synas radiera; 

 dessa såg jag här stälda i knippen, som bildade verticiller, ehuru dessa icke skarpare åtskiljda. En 

 sådan axil cellrad omtalas af Derbes och Solier samt afbildas Tab. 21. fig. 1; men de axila cel- 

 lerne äro här vida större och långt färre än de syntes mig. Afven i detta tillstånd urskiljes lätt den 

 pellucida membran, som omgifver antheridiet. Enligt Thurets observationer äro de hyalina celler, 

 h var af antheridiet hus Polysiphonia är sammansatt, sammanvuxne i en compact massa, radierande 

 kring en axel som bildas af förlängda celler, stälda öfver hvarandra, ända mot ända. De äro om- 

 irifne af en ffenomskinlia: membran — en verklio- cuticula — som omsluter hela orsranet och sträcker 

 sig ut öfver pedicellen. Hos vissa arter, der axeln icke når spetsen af organet, äro antheridierne 

 trubbigt tillrundade: hos andra äro de mer eller mindre tillspetsade, i det axeln förlänger sig öfver 

 antheridiet, stundom i ett längre hår (Ant. des Crypt. p. 64). 



Hos andra Plorideer hafva antheridierne en struetur, som, så vidt kändt är, i väsendtliga delar 

 öfverensstämmer med Polysiphonias; men de kuuna afvika både i afseende på plats, form m. m. hos 

 olika Florideer. Hos några känner man ock vissa afvikelser i struetur, som dock torde vara af mindre 

 betydenhet. 



Hos Bytiphl&a, som tyckes stå Polysiphonia mycket nära i alla andra afseenden, äro anthe- 

 ridierne till sitt utseende något olika. Hos B. pinastroides omtalas de af Greville {Alg. Brit. p. 

 105) såsom under vintermånaderne förekommande på de öfre grenarne och lätt synliga till följe af 

 det stora antal, hvari de förefiunas. Han beskrifver dem såsom mycket små, runda, på korta stjelkar 

 sittande, i grupper förenade gulaktiga kroppar, liknande spermatocystidierne hos Jungermannia; men 

 han antog dem vara af främmande, sannolikt animaliskt ursprung. De beskrifvas och afbildas hos 

 Derbes och Solier [p. 74. pl. XXI. fig. 3 — 7) på ett sätt, som väl kunde synas bekräfta Gre- 

 villes antagande om ett främmande ursprung. Enligt mina egna observationer synes dock ingen 

 anledning förefinnas för detta antagande, hvarken i deras utseende eller i de förhållanden som visa 

 sig, då man följer deras utveckling. De förekomma på de öfre grenarne (Tab. XXXI II. fig. 24 

 vid a) i sådan mängd och öfverallt på så enahanda sätt, att man redan af detta skäl svårligen kan 

 anse dem vara af främmande ursprung. Vid första påseendet tyckas de bilda små grupper af klot- 

 runda eller något ovala kroppar, som synas gyttrade tätt tillsamman; men granskas dessa gyttringar 

 nogare, så skall man finna dem fastsittande vid en mindre, ombildad gren, som tydligen utgår ifrån 

 vexten. Påträffar man en sådan gren ännu i sin första utveckling, så kan man se antheridiernes 

 första celler såsom laterala fortsättningar af de siphoner, som finnas på den inböjda grenens utsida 

 (jfr anförda fig. vid spetsen). I den mån antheridierne blifva äldre synas de trängas öfver till den 

 motsatta sidan och finnas sålunda ofta på den i spetsen något inrullade grenens insida; sjelfva den 

 fertila grenen synes kunna jemväl förgrena sig och de öfverallt på densamma hopade antheridierne 

 bilda sålunda lätt synliga hopgyttringar på de öfre grenarne. Sjelfva antheridiet är sessilt (Tab. 

 XXXIII. fig. 25 a), eller sittande på en kort stjelk som då har samma struetur som antheridiet. 

 Svagt tryckte under täckglaset och behandlade med Chl.-Z.-Jod visa de sig bestå af oräkneliga fint 

 utåt radierande (Tab. XXXIII. fig. 25 b och c) trådar, hvilkas yttersta förgreningar äro klubbformiga, 

 eller i spetsen nästan klotformigt utsvällda, så att de sedda från ytan förekomma såsom klotrunda, samt 

 försedda med en väggfast, relativt stor cellkärna; sedda deremot från sidan, ser man dem utgöras af 

 klubbformiga trådar, som synas utgöra grenar till liknande inre trådar, hvilkas mera långsträckta led 

 antagligen äro på liknande sätt utgående från än inre delar. Innerst trodde jag mig se några, större 

 rundade celler, men dessa så otydliga, att jag icke är säker på deras tillvaro. De yttre klubbformiga 

 trådarne torde utgå på flera sätt från de inre; några såg jag tydligt nog bilda likasom en unibella 



