82 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



Hos en del Florideer, der bålen utgöres af en större bladlik yta, ser man hos vissa exemplar 

 större eller mindre fläckar, hvilka genom en något afvikande organisation skilja sig ifrån dem ora- 

 gifvande delar. Hos sådane vexter förekomma ofta sphrerosporernes sori på ett liknande sätt. Väljer 

 man emedlertid någon sådan vext, der sphrerosporerne äro större och deras sori lätt synliga äfven 

 för blotta ögat (t. ex. hos Delesseriece), så kan man lätt öfvertyga sig derom, att vissa individer bära 

 fläckar af annat slag än andra, som bära sphrerosporernes sori. Antheridierr.es fläckar synas i all- 

 mänhet hafva en blekare färg och äro stundom af olika form. Om man hos sådane arter af Nito- 

 phyllum, som bestå af en enda rad till ett plan sammanfogade celler, gör ett tunnt genomsnitt, så 

 visar sig att der antheridiifläckarne förekomma är fröns betydligt utvidgad, nästan dubbelt tjockare, 

 och består här af 3:ne rader celler, deraf den medlersta utgöres af större, i genomsnitt nästan qva- 

 dratiska celler (hos t. ex. Nitoph. Gunnianum), de på hvafdera paginalsidan af smalare; från utsidan 

 af dessa sednare radiera flera mindre, jemte hvarandi^a stälda. Sedda ifrån ytan synas de inre och 

 yttre cellerne hafva samma polygonala form, och motsvara väl hvarandra till en början; men de yttre 

 synas delas successivt i flera delar, och från hvardera af dessa trodde jag mig se skjuta ut nere af 

 de radierande celler som tvärsnittet visar. Ofver hvarje af de inre kommer sålunda att stå en rosett 

 af de radierande på hvardera ytan. Vid tillsats af Chl.-Z.-Jod blifva medelradens celler mörkare, 

 under det de radierande cellerne antaga en ljusgul färg. Jag trodde mig nu jemväl se att dessa 

 radierande aflånga celler inom en svällande pellucid membran innehålla ett aflångt svagt färgadt en- 

 dochrom, stundom utbildadt till korta, nästan klubblika 2-ledade trådar. Här och hvar syntes endo- 

 chromet vara borta, möjligen efter de inneslutna antherozoernes emission '). 



Hos Peyssonnellia, der både cystocarpiernes nucleus och sphasrosporer utbildas inom en ne- 

 matheciös puta, bestående af talrika bredvid hvarandra stälda ledade trådar, utgöras antheridierne 

 enligt Thuret (Rech. Fec. des Fucac. p. 41. pl. 4) af liknande nemathcciösa utvexter. Hvarje cell 

 i de enkla mångledade trådarne innehålla 2 — 3 corpuscula, som småningom uttränga och utbreda sig 

 i vattnet under form af genomskinliga globuli. Sjelf har jag icke sett antheridier hos Peyssonellia. 



Hos de articulerade Florideerne, hvilkas leder bestå af enkla celler, stående i en enda rad 

 öfver hvarandra, utbildas antheridierne såsom yttre organer, hvilka till läge och form äro något olika, 

 både hos olika slägten och i viss mån äfven inom samma slägte (Callithamnion). Der frukterne 

 förekomma inom ett involucrum af ombildade grenar (Griffithsia, Bometia) synas jemväl antheri- 

 dierne omgifne af ett sådant. Hos Callithamnion, der de båda fruktformerne förekomma nakna, synas 

 äfven antheridierne utgöras af nakna utskott, och jemväl ofta vara utan den apparat af hår 2 ), som 

 synas tillhöra dem hos Polysiphonia. Hos Callithamnion versicolor (J. Ag. sp. II. p. 42), C. corym- 

 bosum (Thuret. Anth. des Cryptog. p. 64. pl. 4), C. gramdatum (Derb. & Sol. pl. 17. fig. 3) bilda 

 antheridierne lägre, mera utbredda och sessila efflorescenser på de yttre grenarnes insida. Hos Gallith. 

 Borreri (Ilarv. Phyc. Br. tab. 159; Derb. & Solier pl. 16. fig. 20 — 22), C. plumula (enligt egna 

 observationer) äro de radade på den öfre sidan af pinnas, och mera aflånga, likasom tydligare utbil- 

 dade till ett eget yttre organ 3 ). Hos Griffithsia och Bometia framkomma antheridierne på de in- 

 volucrala grenarnes insida, mera aflånga hos Griff. sphcerica (enligt Derb. och Solier pl. 17. fig. 9), 



sonia äro yttre och på sitt vis sjelfständiga delar, och borde väl sålunda i både ställning och form hafva något characterise- 

 rande. Huru mycket svårare det skall vara att afgöra om tillvaron af antheridier, då dessa endast förekomma såsom en mo- 

 difieation i structur af det yttre cell-lagret i bålen, torde vara lätt begripligt, helst då man erindrar sig att det corticala lagrets 

 celler äfven under andra förhållanden kunna undergå förändringar. Det är emedlertid efter det yttre utseendet äfven hos så- 

 dane Florideer, som man uteslutande dömmer och drager slutsatser, hvilka upptagas ifrån den ene författaren til] den andre. 

 Jag har härmed endast velat antyd», att alla tillgängliga observationer måhända icke äro af den beskaffenhet, att man med 

 tillförlitlighet deraf kan draga slutsatser. Hos arter, der antheridierne äro så egendomliga att man om dem icke gerna kan 

 misstaga sig, hafva observatiouerne visat att de i allmänhet eller med högst sällsynta undantag blott förekomma på individer 

 som icke bära sphrerosporer eller cystocarpier. Att förhällandet skulle vara oliua, der antheridiet har en mindre characteri- 

 stisk form, torde knapt vara sannolikt. 

 ') Jag har jemfört den beskrifning, som lemnas af Dekbes och Solier på antheridiifläckarne hos Nitophyllum (/;. 66 — 67 pl. 

 XXI. fig. 8 — 12). Det som i deras framställning förekommer afvikande torde kanske mest bero derpå att det snitt, som ob- 

 serverats, legat något snedt för ögat och derför lemnat en oklar bild. 



2 ) Hos Callith. corymbosum och Call. granulatum (enligt de anförde figurerne) äro de antheridiibärande grenarnes spetsar försedde 

 med långa, enkla, syllika och oledade hår, men dessa synas knapt hafva något direct sambnnd med antheridierne. 



3 ) Det kan måhända lortjeua anmärkas, "att, de här äro ordnade hufvudsakligen på samma sätt som sphserosporerne. 



