KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 97 



dumma, af det olika utvecklingsstadium, hvartill de olika loberne hunnit. Detta förhållande fram- 

 träder kanske tydligast hos många Rhodymeniaceer (Tab. XVI. fig. 21. Tab. XIX. fig. 7 b); men 

 det förekommer jemväl hos Callithamnion (Tab. I. fig. 20) och Griffithsia, fastän här kanske ofta 

 mindre tydligt. Hos Rhodymeniaceerne finner man vid närmare efterseende nästan alltid nedanom och 

 vid sidan af, stundom i det inre af en mognande nucleus (Tab. XIX. fig. 7 b) — som här har form 

 och utseende af en favella med gemmidierne inbäddade utan synbar ordning inom en sammanhållande 

 gelatina — ett eller flera knippen af trådar, hvilka torde utgöra anlaget till nya lober, som i sin ord- 

 ning komma till utveckling. Dessa bildningar observerades redan af Kutzing, och omtalas under 

 namn af paraspermatia Phyc. Gen. p. 113 — 114, hvarunder dock äfven andra och till sin natur 

 vidt skiljda delar sammanföras. Hos Hormospermeer och Corynospermeer är måhända denna olika 

 ålder af de gemmidiibildande organerne mindre märkbar. Men jemföras flera frukter af samma vext, 

 så finner man icke sällan olikheter både i det placentariska lagrets och i de gemmidiibildande trå- 

 darnes svagare eller starkare utbildning. Man får således äfven här lätt den föreställningen att gem- 

 midierne utbildas successivt, likasom den ena generationen efter den andra: i det de delar som af- 

 bördat sig sina gemmidier upplösas, skjuta nya toppled eller grenar fram att aflösa de förbrukade. 



Om en sådan fortgående utbildning af mycket talrika fortplantningsorganer förekommer, så 

 torde det ock kunna förutsättas att det nödiga materialet för deras utbildning måste inom frukten äfven 

 på förhand uppsamlas. Den härför nödiga adparaten förefinnes utan tvifvel i placentan eller det sub- 

 hymeniala lager, som visserligen förekommer hos olika arter mer och mindre utbildadt, men nästan 

 alltid företer samma typ. Detta lager utgöres nemligen hos de högre utbildade frukterne vanligen 

 af talrika celler, som sins emellan äro förbundna genom starkt utbildade tupfelgångar (Tab. III. fig. 

 23. Tab. XXIV. fig. 4 b vid p och fig. 8 a vid p). Inom dessa ofta genom utdragna spetsar ana- 

 stomoserande celler uppsamlas ett rikligt endochrom, som genom tupfelgångarne synes kunna öfver- 

 föras från den ena cellen till den andra. I den mån detta endochrom blir rikare, utfyllas och vidgas 

 de cellerne förenande tupfelgångarne, och hos många (Delesseriece Tab. XXVII. fig. 6, 7, 9, 10 

 m. fl.) sammansmälter på detta sätt talrika cellers förenade endochrom-massor till ett särskilt organ 

 (placentan), kring hvilket äfven de yttre membranerne slutligen synas försvinna; likasom detta organ 

 förgrenar sig uppåt till gemmidiitrådarne, förenas det nedåt med underliggande celler genom tupfel- 

 gångar, man vore frestad att säga likasom genom rötter, hämtande ytterligare näring ifrån dessa. 

 Hos olika Sphasrococcoideer finner man samma subhymeniala underlag än sammansmältande till en 

 af talrika cellers endochrom-partier sammansatt placenta (Tab. XXVI. fig. 6), än utgjordt af skiljda 

 celler, förbundna genom de anastomoserande spetsar (Tab. XXVI. fig. 5), hvari tupfelgångarne utlöpa. 



Under det subhymeniala lagret hos Gracilaria m. fl. förekommer dessutom en, fruktens inre 

 och nedre del upptagande, cellulös massa, som jag t. ex. hos vissa Gracilarier har trott mig se vara 

 starkare utbildad i yngre frukter än i äldre. Jag har trott mig kunna antaga att i den mån det 

 subhymeniala lagrets yttre celler förbrukas, utbildas nya inom detta cellulosa underlag, som sålunda 

 småningom blir mindre. 



Hos Florideer med mindre utbildade frukter reduceras ofta det subhymeniala lagret till några 

 få dylika celler, sammanbundne genom anastomoserande spetsar. Får man ett lyckadt genomsnitt af 

 favellan hos en Ceramium (Tab. III. fig. 23), så ser man äfven här några få sådane celler, hvilka 

 utgöra likasom den sterila grund, hvarifrån de fertila loberne utgå. Äfven der dessa basal-celler 

 saknas i den mogna nucleus, torde de ofta förekomma i den yngre. I stället för att gemmidierne 

 hafva en liflig, oftast intensivt röd färg, hafva de placentariska cellerne ett i gult eller grått stötande 

 endochrom; vid tillsats af jod eller Chl.-Z.-J. blir skillnaden ännu märkbarare, i det placentar-cel- 

 lerne oftast mera gulna, under det gemmidierne blåna. Redan i den yngre frukten har jag sett denna 

 olikhet emellan de placentariske cellernes och de gemmidier utbildande modercellernes innehåll 1 ). 



Måhända kunde det sättas i fråga om icke således äfven de första generationerne af dotterceller hafva samma förmåga att 

 fungera såsom gemmidier som tillkommer den sista; på enahanda sätt som de enkla sphaerosporernes delar fungera såsom sporer 

 hos några, under det i den sammansatta sphaerosporan det är en senare generation af dotterceller, som omsluter fortplant- 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. 15. N:o 6. 13 



