100 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MOEPHOLOGI. 



antog utgöra det unga fruktanlaget hos Spermothamnion roseolum, synes af honom icke hafva ansetts 

 väsendtligen afvika från andra hårlika förlängningar, hvari han såg sterila grenar utlöpa (jfr tab. VI. 

 fig. 1 och 2) J ). Äfven hos andra Callitharanier — helst, som jag tror, när de vexa på mera muddiga 

 localer — förekomma dylika förlängningar. Hos Gäll. gracillimum (Tab. I. fig. 19) har jag sett den 

 till fruktanlag ombildade grenspetsens pinnulse förlängda till liknande, men mera krökta, stundom nä- 

 stan tvärt tillbakaböjda trådar; dessa synas här vexa vidare ut, så att den mognande stora favellan 

 förekommer ofta omgifven af trådar, hvilka än synas utgå ifrån dess inre, än ifrån grenar i dess 

 närhet, stundom följande stammarne nedåt och äfven här och hvar sammanvexande med nedre grenar. 

 För mig synas dessa trådar vara rotbildningar ( = "vattenrötter"), motsvarande dem som talrikare 

 förekomma hos Spongoclonierne. Hos C. gracillimum äro de till en början fina och slemmiga, men 

 blifva som äldre fasta och tjockväggiga; lederne förlängda eller ofta föga märkbara. 



De trådlika bildningar jag sett hos Duclresnaja, Helminthora m. fl., hvilka jag förmodar mot- 

 svara hvad som af andra hos dessa vexter uppgifvits tillhöra trichophor-adparaten, hafva förekommit 

 mig vara af i viss mån olika ursprung; de hafva synts mig vara af samma art som vissa hos dessa 

 vexter förekommande inre trådar, hvilka än förekomma (i yngre delar) mera spridda, än (i äldre eller) 

 hos närstående bilda särskilda lager och kanske närmast öfverensstämma med de hyphalika trådar, som 

 hos många, starkt utvecklade, utgöra mäktiga lager hufvudsakligen i äldre delar af bålen. De inre 

 trådar, som af Bornet och Thuret omtalas (Not. Algol. p. 46) hos Halymenia ligulata, såsom va- 

 rande trichogyner, hvilka blifvit ombildade och öfvergående till vegetativa celler, äro enligt min 

 uppfattning snarast motsvarande samma inre hypha-lika trådar, och jag har på sina ställen angifvit 

 dem förekommande hos flera slägten, som i öfrigt synas kunna vara mycket olika. 



Skulle hvad jag här anfört vara i någon mån riktigt, och hafva de som företrädesvis sysselsatt 

 sig med observationer öfver fruktens första anläggning icke alltid jemfört fullt analoga delar, så kan 

 det väl väntas att andra skola än lättare kunna misstaga sig derom. Svåi*igheterne ökas än vidare 

 derigenom att fruktens utbildning ofta skall afstanna vid det stadium då det foeminina organet bär 

 trichogynen; trichophor-adparatens delar sägas förefinnas, men de äro icke duglige att fullgöra sina 

 functioner; dess celler blifva då vanliga vegetativa celler; trichogynens ljusbrytande innehåll försvinner, 

 dess väggar förtjockas, någon gång förlänges den utöfver sin normala längd och blir ett hår helt och 

 hållet likt de vanliga håren. Man igenkänner i sådane fall — heter det hos Bornet och Thuret — 

 den unga frukten på dess structur och dess position på vexten. Men då hos många Florideer denna 

 position är temligen obestämd, så har man visserligen häruti ringa ledning för bestämmandet af hvad 

 som är det första anlaget till en frukt. När NzEGELi först beskrifver trichophor-adparaten, anser han 

 — i motsats till Bornet och Thuret — den företrädesvis characteriserad derigenom att dess öfversta 

 cell bär ett encelligt affallande hår (l. c. p. 312), och om hela trichophor-adparaten säger han att 

 den utmärker sig genom membranernes spädhet och det bleka finkorniga innehållet. 



Jag har med det anförda velat påpeka de svårigheter, hvarmed observerandet af de första ut- 

 vecklingsstadierne af frukten torde vara förenade. Sjelf har jag trott mig kunna antaga såsom mycket 

 unga fruktanlag vissa celler eller cellgrupper hos Callithamnier, Ptilota m. fl. utan att hos dessa hafva 

 sett någon trichogyn; stundom har jag sett den åt sidan skjutna spetsen af radvis sitta qvar, likasom 

 utgående vid sidan af urmodercellen till nucleus, men efter utseendet aftynande och med blekare 

 innehåll (hos Ptilota elegans); stundom har jag trott mig se en af cellerne i sjelfva rachis, nedanför 

 den äfven i detta fall aftynande spetsen, blifva modercell till nucleus. Hos Griffithsi a-arter är det 

 ofta en större gren, som på detta sätt abortierar ofvanom det fertila ledet, vare sig att från detta 

 utgår en cystocarp-frukt eller en sphaarospor-frukt (Tab. I. fig. 4, 8, 9, 11, 12). Hos andra arter 

 torde den sterila spetsen tillvexa (Gäll. tetragomim m. fl.); hos åter andra har jag trott mig se flera 

 sammansmältande plumula? ombildas till favella (Gäll. criiciatum). Jag har jemväl här och hvar sett 

 dessa tarmlika trådar, som man tolkat såsom trichogyner, men äfven förekommande på ställen, der 

 de enligt min uppfattning knappast torde utgöra del af ett ungt fruktanlag. 



') Dessa hårlika förlängningar afbildas jemväl på exemplar som bära sphferosporer (tab. IV. fig. 1 d); och Pringsheim anmärker 

 särskildt att de grenarne afslutande håren, utbredande sig papillöst, stundom antaga character af ett rot-hår (l. c. p. 17). 



