KONGL. SY. TET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND. 15. N:0 6. 101 



För de hufvudsakliga modificationer, som i öfrigt förekomma hos Florideernes cystocarp-frukt, 

 skall i det följande närmare redogöras. 



1. Hos Ceramiaccce utgöres Cystocarpiet af ett yttre genomskinligt, ofta tillrundadt hylle, 

 inom hvilket talrika rundadt-kantiga gemmidier ligga sammanbäddade utan synbar ordning (Tab. II. 

 fig. S — 9). Hos några är det yttre hyllet mera membranlikt, hos andra mera slemmigt; i förra fallet 

 ligga gemmidierne tätare packade och hafva genom trycket mot hvarandra en mera kantig form; i 

 sednare fallet synas de glesare sammanbäddade, likasom i en slemmig massa (Harv. Ph. Brit. tab. 

 262), och hafva då oftast en mera tillrundad form. Der den yttre membranen är fastare (hos många 

 Ceramier) synes nucleus vara mindre och oftast rund; der hyllet är mera gelatinöst (hos flera Calli- 

 thamnier) sväller det mera ut och är stundom nästan flikadt {Harv. Pliyc. austr. tab. 218). Hos några 

 förekommer den sålunda bildade frukten utan yttre skydd; hos andra omgifves den af flera eller färre 

 skyddande grenar, som än föga afvika ifrån de vanliga grenarne (Tab. II. fig. 8 — 9), hos många Ce- 

 ramier (Tab. III. fig. 22. Harv. Pliyc. Br. tab. 206): än äro mera eller mindre ombiidade, intagande 

 då ofta en mera bestämd ställning och, slutande sig ikring frukten, få de utseende af ett särskildt, 

 för fruktens skydd utbildadt involucrum — hos många Griffithsia-ai ter (Tab. I. fig. 11). Hvad som 

 hos högre utbildade Florideer blifvit kalladt pericarpium saknas hos Ceramiaceie och ett carpostomium 

 kan sålunda icke heller förekomma; det cystocarpium, som finnes, torde motsvara högre utbildade 

 frukters nucleus. Hos Ceramiacece kallades cystocarpiet redan tidigt med ett eget namn: favella. 



I afseende på den utvecklade fruktens plats på vexten synes en mångfald af modificationer 

 kunna förekomma. Hos inånga arter med motsittande eller verticillerade o-renar har favellan ofta 

 utseende af att vara terminal på spetsen af en gren, och omgifves då ofta af nedanför framkom- 

 mande, öfver frukten inböjda skyddande grenar — hos CallitJiamnion Tumeri (Harv. Pliyc. Br. tab. 

 179), Griffitlisia Eqaisetifolia (Harv. ibm tab. 67), Ptilota sericea (Harv. ibm tab. 191). Hos Calli- 

 thamnii-arter med alternerande grenar synas favellans lober ofta fastade på sidan af en ofvanför för- 

 längd gren (Harv. Pliyc. Br. tab. 125, 129, 159, 188) antingen såsom nästan nakna laterala utskott 

 nedanför den förlängda grenens pinnas, eller framkommande i axillerne af nedanför sittande och lika- 

 som skyddande 'grenar, eller intagande den plats, der en pinna bordt komma till utveckling. Den 

 sålunda fruktbärande grenen kan stundom vara starkt utvecklad ofvanom frukten (Harv. Pliyc. Br. 

 tab. 269), eller den kan öfverskjuta det fruktbärande ledet med en nästan enkel och obetydligare 

 grenspets (Harv. 1. c. tab. 188). Men dessa kanske oftast förekommande förhållanden äro långt ifrån 

 allmänt giltiga; det gifves Callithamnii-arter med motsittande grenar, der favellans lober synas före- 

 komma såsom laterala utskott på en deröfver utvuxen gren (C. americanum Harv. Ner. Bor. Am. 

 tab. 36 A); och det gifves arter med alternerande grenar, som hafva terminala faveller vid spetsen 

 af en gren och omgifna af ett involucrum af skyddande grenar {Ptilota Bhodocallis Harv. Pliyc. 

 austr. tab. 44). Hos GriffitJisia-arteme, med dichotoma grenar, är favellan än terminal på en sär- 

 skild fruktgren (Harv. Pliyc. Br. tab. 281, 184), än sessil på sidan af en oombildad gren vid öfre 

 ändan af ett led, men äfven här omgifven af ett utbildadt involucrum af egendomligt bildade grenar 

 (Harv. 1. c. tab. 214. fig. 5 — 6). Hos flertalet arter af Ceramium förekommer favellan på sidan af en 

 större gren och omgiven af korta involucral-grenar (Harv. Pliyc. austr. tab. 206 B fig. 2), men stun- 

 dom förekommer den nästan terminal, med den öfverskjutande stamdelen knapt skiljbar från de andra 

 grenar, som bilda involucret (Harv. Pliyc. austr. tab. 206 A fig. 4 — 5). Då således i afseende på 

 den utvecklade fruktens läge olikheter förekomma inom Ceramiernes mest naturliga slägten, så torde 

 någon alltför stor betydelse icke kunna tillmätas dessa olikheter. Det ligger nära tillhands att an- 

 taga olikheterne uppkomma derigenom att den fertila grenen hos några fortsätter att. tillvexa ofvanom 

 frukten, som då måste förekomma såsom lateral på den utvuxna grenen; hos andra kommer den fer- 

 tila grenen icke till vidare utveckling, kanske emedan dess förmåga af tillvext likasom uttömmes 

 genom den kraftigt utbildade frukten. Ett bevis för ett sådant antagande kunde nästan vara att 

 hemta hos flera Griffitlisia- arter, hos hvilka det är vanligt att de sterila leden ofvanom både sphas- 

 rospor- och cystocarp-frukter till en början finnas qvar, men efter fruktsättningen föga tillvexande 

 och slutligen affallande (jfr Tab. I. fig. 8 — 9). Hos Gr. setacea är favellan terminal på en särskild 



