102 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MOEPHOLOGI. 



fruktgren (Harv. Fhyc. Brit. tab. 184. fig. 6), emedan den öfverskjutande sterila delen nästan alltid 

 fullständigt abortierar; måhända kommer den stundom till utveckling, i fall en figur hos Harvet 

 (l. c. fig. 7) kan tolkas på detta sätt. Hos Gr. corallina, der den ena tvillinggrenen synes ombildas 

 till en lateral frukt, hvars af talrika lober sammansatta nucleus förekommer terminal inom sitt invo- 

 lucrum (Tab. I. fig. 11), såg jag, vid ett genom frukten fördt längdsnitt, den till frukt ombildade 

 grenens öfre ända ännu qvar (Tab. I. fig. 12), men här fullkomligt ombildad, man vore frestad säga 

 fullkomligt aftynad emellan de rikligare utbildade fruktloberne. Hos Ptilota elegans trodde jag mig 

 se clet första anlaget till favellan i en pinnula, eller lateral utsvällning af något led, det 3:dje — 4:cle 

 nedom spetsen af en pinna. I det den fertila cellen sväller mera ut och delas, medelst talrika gene- 

 rationer af successiva dotterceller, antager den en allt mera terminal ställning; den steiula grenspetsen 

 skjutes dervid allt mera åt sidan, stundom, för så vidt jag sett rätt, för att oblitereras, stundom för 

 att till en början nästan hårlikt förlängas och derefter försvinna. Under det fertila ledet ombildas 

 äfven de från närmaste led utgående pinnulas, och bilda jemte nya, från paginalsidorne framkom- 

 mande, det nucleus omgifvande involucret. Den mogna frukten förekommer sålunda terminal (Harv. 

 Phyc. Hr. tab. 191), emedan den sterila ändan af den gren, som bär frukten, nästan redan vid fruk- 

 tens första anläggning oblitererats. 



Favellan förekommer mera sällan enkel och odelad (kanske mest hos former af Ceramium) 

 (Tab. III. fig. 22); vanligen består den af flera, mer eller mindre tydligt skiljda lober. Hos arter af 

 Callithamnion med alternerande grenar förekomma ofta 2:ne lober samtidigt utvecklade, skjutande ut 

 från rachis i olika riktningar (Harv. Phyc. Hr. tab. 272, 125, 129, 136). Vid basen af dessa mera 

 utvecklade och af mognande gemmidier utsvällande finner man dessutom mindre utvecklade, som i 

 sin ordning sednare torde komma till utbildning (Tab. I. fig. 18 vid c och cl). Hos andra arter med 

 alternerande grenar synas flera mindre lober komma mera samtidigt till utveckling (Harv. Phyc. Hr. 

 tab. 5, 230, 231); men i synnerhet hos arter med mera utbildade involucrer (Harv. 1. c. tab. 242), 

 omslutande till utseendet terminala frukter, äro de små ofta rundade loberne mera talrika — så hos 

 Griffithsia-avter (Tab. I. fig. 11). Afven här förekomma under de mera utvecklade loberne anlag till 

 nya. Vid ett längdsnitt af en frukt af Gr. corallina har jag trott mig kunna urskilja — efter gem- 

 midiernes olika utvecklingsstadier — 3 — 4 olika ålderskullar af gemmidier. Sannolikt framskjuter så- 

 lunda lob efter lob, i den mån de fullt mogna gemmidierne, efter afbörden, successivt försvinna. 



När gemmidierne i den mognande favellan ligga lösare sammanbäddade, ser man dem stundom 

 gruppvis så närmade intill hvarandra, att man väl torde kunna antaga att de samliggande uppkom- 

 mit genom delning inom samma modercell, och i yngre lober påträffar man ock modercells-mem- 

 branerne ännu qvar, och modercellerne i sin ordning omslutna af favellans allmänna ytter-membran 

 (Tab. I. fig. 20 vid cl). Inom olika moderceller torde än flera, än färre gemmidier förekomma, kanske 

 oftast 3 — 4. Mellan delarne har jag stundom sett likasom ett sammanbindnings-rör, sannolikt mot- 

 svarande en tiipfelgång. Före delningen hafva modercellernes endochromer ofta en blekare färg; de 

 delade gemmidierne en mera intensivt rosenröd. Jemför man äldre och yngre lober, så påtvingas 

 man lätt föreställningen, att likasom de sista generationerne (gemmidierne) synas uppkomma inom 

 dotterceller, som bildats inom sin modercell, så torde modercellerne hafva uppkommit såsom dotter- 

 celler af en föregående generation, och att således favellan i sin helhet torde hafva uppstått under 

 en fortgående celldelnings-process, ehuru delningarne till en början måhända ske i annan ordning 

 än sedermera (Tab. I. fig. 20 vid b) 2 ). 



') Förstoringen af modercellerne och delningen i dotterceller fortgår väl oftast successivt och utan afbrott, så att en ny gene- 

 ration bildas i den mån modercellen uppnått derför nödig utbildning. Men stundom ser man delarne inom en lob vida större 

 än inom andra (jemväl odelade). Jag har antagit dessa stora odelade celler vara moderceller af en äldre generation, inom 

 hvilken den vanliga delningen uteblifvit. Dessa utmärka sig både genom sin storlek och sin form, i det de hvar för sig skjutit 

 ut favellans membran, likasom de synas hafva ett mera kornigt endochrom och en blekare färg. Huruvida dessa förblifva 

 sterila eller endast för tillfället äro hvilande till en sednare inträdande delning, torde vara svårt att bestämma. Hos Call. cru- 

 ciatum har jag sett vissa lober af den stora favellan hafva detta utseende, andra som voro delade på vanligt sätt; och det 

 torde sålunda icke kunna betviflas att de äro modificationer af samma organ. Ett liknande utseende företer stundom moder- 

 cellerne inom den sammansatta sphrerosporan, när dessa före delningen förekomma starkare förstorade och knotigt utstående 

 (Tab. I. fig. 15). 



