KONGL. ST. VET. AKADEMIEKS HAKDLIKGAK. BAKD. 15. K:0 6. 121 



sphserosporer, och äfven af Hartet omtalade såsom "pseudo-tetrasporer". Uti ett stadium, som jag 

 antagit vara sednare, ser man dessa egendomligt bildade celler endast här och hvar gruppvis före- 

 kommande mellan trådar, som hafva synts mig af mera gelatinös consistens. Slutligen synes hela 

 detta lager vara borta och nucleus omgifven af en slemmig massa, som jag antagit vara en upplös- 

 ningsprodukt af hela denna bildning, och som måhända har någon function vid gemmidiernes ut- 

 förande ur frukten. Afven hos andra Florideer förekommer ett slags stratum circumnacleare under 

 denna form (jfr t. ex. Nizymenia Tab. XXIII. fig. 8 a och b). 



Ett mnnt genomsnitt, som genomgår sjelfva midten af nucleus, visar en stor central placenta 

 (Tab. XVIII. fig. 6), bestående likasom af ett gulgrått fast och tjockt parti, som allt efter snittets 

 riktning kan visa olika former, och än förekommer större än mindre; åt alla sidor synes denna pla- 

 centa utlöpa i spetsar af liknande beskaffenhet, hvilka utåt öfvergå till de ledade trådar, i hvilka gem- 

 midierne bildas. Uppsöker man yngre frukter och man der får tillräckligt upplysande längdsnitt, så 

 torde man kunna öfvertyga sig att den starkt utbildade placentan utgöres af en inom frukten ombildad 

 sidogren till den axila ledade stamträd, som genomgår bålen, och hvars i yngre tillstånd vid lederne 

 utgående, ofta dichotoma, grenar ombildas till olika lager i den äldre vexten. Endochromet inom 

 den ombildade grenens öfre leder sammanbindes genom starkt utbildade tiipfelgångar och bilda till- 

 hopa placentans inre, stora och fasta grågula massa; i yngre tillstånd ser man denna omgifven af de 

 sammansmälta ledernes ännu persisterande utsvällda yttermembran; sednare torde man knapt se spår 

 af denna membran och placentan förekommer som en grenig sammanflytande massa, med grenarne 

 utåt allt mera delade, tills de yttersta öfvergå i gemmidii-trådarne (Tab. XVIII. fig. 5 och 7). Det 

 förekommer mig som kunde sålunda hela frukten betraktas såsom en inre ombildad gren, hvars 

 större hufvudstammar bilda placentan, och hvars yttre grenar bilda gemmidii-trådarne. Sjelfva stratum 

 circumnucleare har jag trott mig se utgå såsom finare trådar (Tab. XVIII. fig. 5) ifrån placentans 

 nedersta förgreningar och sålunda motsvara de trådar, hvilka hos andra Florideer förekomma utgående 

 ifrån fruktens bas och, utbredande sig concentriskt ikring nucleus, slutligen convergera mot och af- 

 slutas uti de trådar, som ofta utlöpa i carpostomii-kanalen. 



Hos ArescJwugia, likasom hos de flesta af familjens öfriga slägten, äro de gemmidii-bildande 

 trådarne oftast, som det synes, dichotoma och ledade, med leder som äro mera cylindriska i den 

 nedre delen, men utsvälda, rundade eller ovala i den öfre, hvarigenom trådarne blifva klubblika, 

 och ifrån den centrala placentan synas radierande utgå utåt, nästan lika åt alla håll. Såsom yngre 

 (Tab. XVIII. fig. 5) hafva de sålunda stor likhet med de hos Sphserococcoideerne förekommande. 

 Men hos Areschougieerne delas de öfre lederne i olika riktningar (Tab. XVIII. fig. 7), och, i det 

 delarne skjuta ut åt olika håll, synas gemmidierne i den mognande nucleus mera oordnade, stundom 

 bildande rader, stundom mera klumpvis sammanbäddade i en mer eller mindre ymnig gelatina. Hos 

 Eissoella (Tab. XVIII. fig. 9), som både i structur och frukt synes mera afvikande, har jag trott 

 mig se gemmidierne i enkla rader inom förgrenade trådar, men trådarne sammanhållne inom en 

 gelatina. 



Slägtet Spyridia, som till följe af sin bildning i öfrigt väl kunde väntas närmast beslägtadt 

 med Ceramiece, har ett cystocarpium, som har synts mig närmast öfverensstämma med Areschougie- 

 ernes. Nucleus utgöres nemligen icke af en naken favella, utan är omsluten af ett yttre pericar- 

 pium (Tab. XVI. fig. 11, 13 och 14), som består af rundade eller i riktningen af tangenten något 

 sträckta celler. Frukten, som är terminal på en kort gren, är i yngre tillstånd mera rund, men 

 sväller småningom ut i flera nedtill förenade lober, och visar då nästan en njurformig genomskärning. 

 Man har icke observerat något cai-postomium; antagligen uppluckras vid gemmidiernes mognad det 

 redan förut något gelatinösa pericarpiet. 



Vid ett verticalt snitt af den mognande frukten, ser man i dess inre talrika ifrån bottnen vid 

 fruktstjelken utgående dichotoma och långledade trådar (Tab. XVI. fig. 12 — 13), radierande uppåt 

 och utåt, och med sina något mera divergerande toppled bilda pericarpiets yttre cellulosa lager. 

 Särskilda knippen af dessa trådar utgå till de olika loberne och bilda dessa. Uti den från frukt- 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. 15. N:o 6. lo 



