KOXGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND. 15. N:0 6. 125 



på grenen — snarlik de än större sådane, som förekomma hos Folyides. I den mån den sålunda 

 anlagda trakten blir äldre, ser man de förlängda trådarne radiera icke blott uppåt eller utåt, utan 

 jemväl ifrån sitt centrala ursprung likasom välla ut öfver den sterila ytan af grenen, under det allt 

 flera trådar förlängas och ingå i fruktbildningen. När flera dylika centra för förlängda trådar upp- 

 komma nära hvarandra. smälta de ofta tillhopa till likasom olika lober af en enda frukt. 



Af de radierande trådknippena i den yngre frukten bibehålla några den ljusröda färg på en- 

 dochromet, som de yttre cellerne hafva i den sterila delen; andra, såsom det synts mig utgående 

 ifrån några till anastomoserande celler (Tab. XXI. fig. 8 a vid v) ombildade led, närmast den axila 

 cellraden, antaga en mera i gult eller grått stötande färg och i det de småningom mera ombildas 

 blifva kortare än det andra slaget trådar, med mera förlängda led. På de kortare trådarne såg jag 

 här och hvar mindre grenar (fig. 8 a vid g) svälla ut och delas i mindre celler, som till en början 

 syntes hafva en anordning i rader, men som blef otydligare i den mån delningen fortgick. Under 

 det allt flera dylika grenar ombildas och de till en början skiljda grupperne smälta tillhopa, synas 

 först mindre, slutligen de stora nucleoli uppkomma (jfr Tab. XXI. fig. 8 a och b samt fig. 10 y). 

 Under det frukten sålunda sväller mera ut, trodde jag mig se en särskiljd starkare cellförökning 

 föregå i de sterila trådarnes toppled (fig. 8 c), hvarigenom sannolikt pericarpiets yttersta cellrad till— 

 vexer, på ett den inre utvecklingen motsvarande sätt. Hos Rhizophylleerne har jag icke sett någon 

 carpostomii-bildning; icke heller torde någon sådan här vara nödig, då de trådar, som bilda peri- 

 carpii-väggen, antagligen äro så löst sammanfogade att de vid mognaden torde öfverallt kunna lemna 

 utgångar åt de påträngande gemmidierne. 



Hos Champiece synes cystocarpiet närmast ansluta sig både genom structur och utvecklings- 

 sätt till Bliodymeniacece; men i stället för att hos Rhodymeniaceerne en väfnad af mycket transito- 

 risk natur uppkommer uti den svällande yngre fruktens inre hålighet och som oblitereras i den mån 

 nucleus mognar, så persisterar den hos Champieerne och omsluter nucleus med likasom ett nät af 

 spindelväfs-lika trådar (Tab. XIX. fig. 6)., hvilka antagligen hafva en bestämd function såsom le- 

 dande cellväf för g-emmidiernes utförande ur frukten. Men denna olikhet är mera framstående hos 

 Horea och Fauchea, mindre tydlig hos Champia och Chylocladia, som sålunda stå mera på gränsen 

 emellan de båda grupperne. 



Hos alla Champieer förekommer cystocarpiet såsom särskildt yttre organ, mera spheriskt eller 

 med något utdragen spets hos Chylocladia och Champia, mera aflångt hos Fauchea, och stundom 

 här försedt med yttre hornlika förlängningar likasom hos Horea (Harv. Ner. austr. tab. 67). Peri- 

 carpiets yttre lager torde väl hos alla motsvara de yttre lagren af den sterila bålen (Tab. XIX, 

 fig. 6). Innanför dessa ser man en rundad eller mera aflång nucleus likasom hvilande på eller upp- 

 stigande ifrån cystocarpiets botten, och omgifven af, eller upphängd inom en väfnad af ytterst fina 

 articulerade och genom anastomoser sammanbundne trådar (Tab. XIX. fig. 6 och 7 a), hvilka synas 

 utgå ifrån fruktens botten, på alla sidor omgifvande nucleus och utmynnande i carpostomiet. De 

 bilda sålunda likasom ett kring nucleus slutet nät, som har en utförsgång genom carpostomiet. Uti 

 nätets medlersta del äro maskorne relativt stora, bildande mera qvadratiska eller rectangulära rutor; 

 i den mån trådarne närma sig pericarpii-väggen blifva håligheterne i nätet trängre, och cellerne i 

 nätet få en mera tillrundad form, under det endochromet mellan de olika cellerne stundom (Champia 

 parvula) är mycket tydligt sammanbundet genom tupfelrör (jfr Kiltz. PJvycol. tab. 54. fig. 10). Sjelfva 

 nucleus synes sammanhållas af en gemensam eller de särskilda gemmidierne omslutande gelatina. 

 Pericarpiet är väl i allmänhet hos Champiece till en början slutet; hos några är det tydligen under 

 en relativt sednare period som fruktens spets höjer sig och genombrytes af en öppning (hos flera 

 Ghylocladia-arter). Det är väl sannolikt att vatten dervid intränger och att nuclei gelatina då sväller 

 ut och trycker emot det omgifvande nätet. Trådarne i detta, huru fina de än äro, synas vara starka 

 och spänstiga (hos Fauchea repens); då de nedtill icke vidare gifva efter torde nucleus, eller delar 

 deraf, trängas upp emot carpostomiet och slutligen utföras ur frukten. Det har förut blifvit antydt 

 att gelatinan väl ofta uppkommer af uppluckrade cellmembraner, vid tätt på hvarandra följande cell- 

 delningar. I den mån olika lober af nucleus komma till utveckling, torde då äfven uppstå perio- 



